АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника відповідача Полтєва Є.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 08.08.1987 по 11.08.1989. При виконанні службових обов'язків в зоні Демократичної республіки Афганістан отримав осколкове поранення в голову та праву ногу. У зв'язку з пораненням проходив неодноразові стаціонарні лікування. Після проведених лікувань, хода в повному обсязі не відновилась, без палиці самостійно пересуватись не може. Внаслідок цієї травми, позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Йому була встановлена III група інвалідності внаслідок травми, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби. Внаслідок інвалідності, яку він отримав під час виконання військових обов'язків, порушено його нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв'язку з проблемами зору (розвинулась агніопатія сітківки обох очей), болем та постійними спазмами. Він не може вільно пересуватися, після ходіння впродовж 3-4 годин відчуває сильний біль в ногах. Він втратив роботу та не може матеріально забезпечувати свою родину, вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, а тому вважав, що йому заподіяна моральна шкода, відшкодування якої слід покласти на відповідача (а.с. 1-4).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.10.2017 в задоволенні позову відмовлено (а.с. 69).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини справи та надано їм невірну оцінку, внаслідок чого суд дійшов неправомірного висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди відповідачем (а.с.72-75).

Насамперед, слід зазначити, що Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено того факту, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача йому заподіяна моральна шкода.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4, проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 08.08.1987 по 11.08.1989 (а.с. 11-16).

При виконанні службових обов'язків в зоні Демократичної республіки Афганістан отримав осколкове поранення в голову, праву ногу. Наслідками поранень є шкіряні рубці на верхній губі зліва, два рубці на правому колінному суглобі розмірами 1,3 х 0,2 см, 1,9 х 0,7 см і 1,5 х 0,3 см, а згідно медичних документів: медичної картки амбулаторного хворого, виписки із істрії хвороби за 2012-2015, наслідками ЗЧМТ- контузії головного мозку, МВТ є захворювання: «Гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., ступінь -2, ризик -2, гіпертензивне серце. ІХС, стенокардія напруги, ФК П, дифузний кардіосклероз СН-1. Післятравматична дисцикуляторна енцефалопатія II ст. з целебростенічним, стійким цефалічним, вестибуло-мозочковим синдромами, вегето-судинною дисфункцією, помірними мнестичними розладами. Післятравматичними остеохондроз хребта з переважним ураженням поперекового відділу з больовим синдромом, люмбоішалгією» (а.с. 9, 10).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вважав, що саме на відповідача законом покладено обов'язок по відшкодуванню заподіяної йому моральної шкоди внаслідок одержаних поранень при проходженні військової служби на території Демократичної республіки Афганістан у період з 08.08.1987 по 11.08.1989.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вказуючи на заподіяння моральної шкоди з вини відповідача, позивач, в порушення вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, на підставі яких можна було б дійти висновку про наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, слід зазначити, що позивач не проходив військову службу в збройних силах України, а відтак не перебував у відповідних правовідносинах з відповідачем, як центральним органом виконавчої влади і військового управління.

Отже, за відсутності причинно-наслідкового зв'язку між винними діями відповідача та заподіяною позивачу шкодою, відсутні належні правові підстави для покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню позивачу моральної шкоди.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва

Повний текст постанови складений 06 березня 2018 року.