АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2906/18 Справа № 179/1759/17 Головуючий у 1 й інстанції - Ковальчук Т. А. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.,

учасники справи:

позивач (скаржник) - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року у складі судді Ковальчук Т.А.,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У жовтні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08 грудня 2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 29 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка умов договору та зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2017 року виникла заборгованість у сумі 64 651,09 грн., яка складається з наступного: 6020,60 грн. - заборгованість за кредитом; 51 963,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 350 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3066,72 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі наведеного позивач просив стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач звернувся поза межами позовної давності.

В апеляційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості був здійснений відповідачем 20 жовтня 2014 року, а не у травні 2012 року, тому банком строк позовної давності не пропущено.

23 березня 2018 року до апеляційного суду Дніпропетровської області надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відзив мотивовано тим, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини та вірно застосовано норми матеріального закону до спірних правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 29 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 зобов'язання за кредитним договором, станом на 30 вересня 2017 року виникла заборгованість у сумі 64 651,09 грн., яка складається з наступного: 6020,60 грн. - заборгованість за кредитом; 51 963,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 350 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3066,72 грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що звернення банку до суду відбулося поза межами встановленого законом строку позовної давності.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

За змістом 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків при неповному з'ясуванні обставин справи, та з порушенням норм процесуального права.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2014 року ОСОБА_2 здійснила останню транзакцію за кредитним договором, і саме з цього дня почався перебіг позовної давності.

Таким чином, звернувшись з відповідним позовом 20 жовтня 2017 року, строк позовної давності банком не пропущено.

У зв'язку з чим висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності є помилковим, тому рішення суду підлягає скасуванню, з огляду на наступні обставини.

Договір є зобов'язанням і, відповідно, підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зі змісту зобов'язань, вбачається, що між сторонами у справі виникли відносини з приводу надання банківських послуг, а саме відкриття платіжної картки "Універсальна".

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054 ЦК України є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

В силу положень ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банком послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же період (а.с.15).

При оформленні кредитної картки відповідач була ознайомлена і погодилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується її підписом на заяві про оформлення картки (а.с. 9 зворот).

В заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки відповідач зазначила про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг.

Згідно з Умовами та правилами надання банком послуг, а саме розділом 5 «Порядок нарахування і сплати процентів» за користування Кредитом Банк нараховує проценти, в розмірі встановленому тарифами (а.с. 16).

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банком послуг передбачено, що за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову. (а.с. 14 зворот).

Така домовленість сторін договору не суперечить положенням ст. 549 ЦК України та не свідчить про подвійну відповідальність за одне й те саме порушення. Фіксована та процентна частини штрафу є складовими передбаченої договором санкції і один одного не замінюють.

Умовами діючого між сторонами у справі договору, а саме п.п. 5.5.1. правил користування платіжною карткою встановлено, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань володілець оплачує проценти по завищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розмір яких передбачено тарифами (а.с. 16).

Відповідач за користування кредитними коштами мала сплачувати проценти з розрахунку 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Таким чином, у порушення умов договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконувала, передбачені умовами домовленості платежі не вносила, внаслідок чого станом на 30 вересня 2017 року виникла заборгованість у сумі 64 651,09 грн., яка складається з наступного: 6 020,60 грн. - заборгованість за кредитом; 51 963,77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 350 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3066,72 грн. - штраф (процентна складова).

Колегія суддів перевірила наданий позивачем розрахунок заборгованості, та погоджується із заборгованістю в сумі 61 334, 37 грн., оскільки вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення штрафів, з огляду на те, що в кредитному договорі вбачається декілька видів цивільно - правової відповідальності за порушення його умов і одночасне застосування таких заходів відповідальності свідчить про недотримання положень закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 417 ЦПК України є обов'язковою для судів.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення у справі скасуванню відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором станом на 30 вересня 2017 року в сумі 61 334, 34 грн., яка складається з наступного: 6 020,60 грн. - заборгованості за кредитом; 51 963,77 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 350 грн. - заборгованості за пенею та комісією.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 400 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 грудня 2008 року станом 30 вересня 2017 року в сумі 61 334, 34 грн., яка складається з наступного: 6 020,60 грн. - заборгованості за кредитом; 51 963,77 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3 350 грн. - заборгованості за пенею та комісією.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 400 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров