Справа № 216/5366/16-ц
провадження №2/216/291/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровська область

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Нестеренко В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Квартира). ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті право власності на частку вищевказаної Квартири фактично прийняв онук ОСОБА_6, який був єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_5, був зареєстрований за вказаною адресою та фактично вступив в управління всією спадковою Квартирою, сплачуючи комунальні платежі за користування житлом, що відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка діяла на момент смерті ОСОБА_5, є прямим доказом прийняття особою спадщини. Отже, станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 фактичним власником усієї Квартири став ОСОБА_6, проте свої спадкові права так і не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 Між тим, 19.09.2006 року він склав заповіт, яким усе своє майно, у тому числі вищевказану Квартиру, заповів позивачу ОСОБА_1 02 березня 2016 року позивач звернувся до Першої криворізької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з неточностями у визначенні обсягу спадкового майна.

За результатами обстеження та інвентаризації Квартири, що було виконано КП ДОР «Криворізьке БТІ» встановлено, що частина спадкового будинку з господарськими побудовами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 складається з 1/2 частини домоволодіння, а саме: квартири № 2 в житловому будинку «А-1», загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., 1/2 частина літньої кухні-сараю «Б», літня кухня «В», 1/2 частина вбиральні «Д».

Відповідачами по справі є інші співвласники будинку АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, позивач просить: встановити факт, що за життя ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, належала 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а саме: квартира № 2 у житловому будинку «А-1» загальною площею 66,7 кв. м, житловою площею 40,9 кв. м, 1/2 частина літньої кухні-сараю «Б», літня кухня «В», 1/2 частина вбиральні «Д», а також визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 18.05.2017 року від них надійшли заяви, в яких вони зазначили, що вимоги позивача визнають в повному обсязі та просять розглядати справи за їх відсутності.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Представники третіх осіб: Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області радив судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, та від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності із зазначенням, що заперечення щодо задоволення позову відсутні.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 26.05.1995 року, зареєстроване у Криворізькому бюро технічної інвентаризації (а.с. 9), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зі свідоцтва про смерть НОМЕР_2 (а.с. 13) вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 позивача ОСОБА_1 (а.с. 16) та свідоцтва про одруження НОМЕР_3 (а.с. 17), встановлено, що мати позивача ОСОБА_7 одружилась з ОСОБА_8 та фактично ОСОБА_1 став пасинком та знаходився на його утриманні.

Правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 виникли ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до набрання законної сили ЦК України 2004 року, і регулюються нормами цивільного законодавства ЦК УРСР (в редакції 1963 року), діючого на той час.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Таким чином, спадкоємцями за законом нарівні з дітьми померлого визнаються усиновлені. Пасинки та падчерки не є спадкоємцями після вітчима та мачухи, крім випадків, коли мало місце усиновлення їх або факт утримання.

Як було встановлено у судовому засіданні та вбачається з постанови державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 був вітчимом ОСОБА_1, на утриманні якого він перебував, проте з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 він не звертався.

Частиною першою статті 532 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків. Вони не успадковують за законом після смерті своїх батьків та інших кровних родичів по висхідній лінії, а також братів і сестер.

Згідно з п. 1 с. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається з поквартальної картки (а.с. 14) та картки прописки (а.с. 15), ОСОБА_6 був зареєстрований як онук ОСОБА_5 та на момент відкриття спадщини проживав з ним за однією адресою: АДРЕСА_1, таким чином фактично вступив в управління всією квартирою та прийняв спадщину після його смерті.

Не оформивши своїх прав як спадкоємця ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 (а.с. 12). Між тим, 19.09.2006 року ОСОБА_6 склав та нотаріально засвідчив заповіт на ім'я свого батька ОСОБА_1.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася після ІНФОРМАЦІЯ_4, відносини спадкування регулюються правилами діючого ЦК України.

Спадкування згідно ст.1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З постанови державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори (а.с. 10) вбачається, що після смерті ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини ніхто не подавав і спадкова справа не відкривалась. Після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту звернувся ОСОБА_1 Інших спадкоємців не має. Натомість позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка складається з квартири по АДРЕСА_1, та рекомендовано звернутися до суду.

За результатами обстеження та інвентаризації Квартири, що було виконано КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с. 18-24) встановлено, що частина спадкового будинку з господарськими побудовами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 складається з 1/2 частини домоволодіння, а саме: квартири № 2 в житловому будинку «А-1», загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., 1/2 частина літньої кухні-сараю «Б», літня кухня «В», 1/2 частина вбиральні «Д».

При цьому, відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві приватній спільній частковій власності 3/10 та 1/5 частки відповідно, житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25-30).

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки дослідженими судом в сукупності доказами підтверджується факт належності за життя 1/2 частини вищевказаного домоволодіння ОСОБА_6, суд вважає заявлені позовні вимоги про визнання за позивачем права на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом обґрунтованими, підтвердженими наданими до суду та дослідженими доказами, у зв'язку з чим суд задовольняє їх у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 529, 532, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 328, 1217, 1218, 1261, 1268, 1270, 1274 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити факт, що за життя ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, належала 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, а саме: квартира № 2 у житловому будинку «А-1» загальною площею 66,7 кв. м, житловою площею 40,9 кв. м, 1/2 частина літньої кухні-сараю «Б», літня кухня «В», 1/2 частина вбиральні «Д».

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, а саме: квартиру № 2 у житловому будинку «А-1» загальною площею 66,7 кв. м, житловою площею 40,9 кв. м, 1/2 частину літньої кухні-сараю «Б», літню кухню «В», 1/2 частину вбиральні «Д», в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 лютого 2018 року.

Суддя Ю.В. Онопченко