Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/1416/17
№ 2/733/23/18
Рішення

Іменем України

"21" березня 2018 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

при секретарі В.Ю. Донченко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДАК «Хліб України» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі, вказуючи на те, що з 30 березня 2004 року він працював на посаді директора ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП». Наказом голови правління ДАК «Хліб України» від 07 вересня 2004 року № 415-к був звільнений із посади директора ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2005 року він був поновлений на посаді з 07 вересня 2004 року, але відповідач дане рішення суду про негайне поновлення на роботі не виконав, видавши наказ № 85-к про поновлення на роботі ОСОБА_1 лише 29 березня 2005 року. Наказом № 86-к ОСОБА_1 був звільнений з посади 30 березня 2005 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2005 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову про поновлення на роботі. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2006 року вищевказане рішення суду від 17 листопада 2005 року було скасовано, а ОСОБА_1 було поновлено на посаді директора ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП» з 30 березня 2005 року. Відповідний наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 був виданий ДАК «Хліб України» 26 травня 2006 року № 170-к, з яким останній був ознайомлений лише 05 червня 2006 року. Державна виконавча служба на підставі даного наказу склала акт про виконання рішення суду про поновлення на роботі та винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, але фактично ОСОБА_1 до роботи не був допущений. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2009 року із ДАК «Хліб України» було стягнено на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі за період з 03 лютого 2006 року по 26 травня 2006 року в сумі 2157,46 грн., а також за період з 26 травня 2006 року по 05 червня 2006 року 373,50 грн. Загальний вимушений прогул складає 11 років 3 місяці. Згідно копії довідки Ічнянського ХПП № 33 від 26 липня 2006 року його середньомісячна заробітна плата за місяць становить 1254,42 грн., в звязку з чим середня заробітна плата за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі складає 169346,70 грн., яку просить стягнути із відповідача на його користь.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, але надав заяву про розгляд справи без його участі та про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути із відповідача на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі за період з 01 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року в сумі 18816,30 грн.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав заперечення в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки згідно ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2009 року із ДАК «Хліб України» було стягнуто на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі за період з 03 лютого 2006 року по 26 травня 2006 року в сумі 2157,46 грн., а також за період з 26 травня 2006 року по 05 червня 2006 року 373,50 грн. На підставі наказу № 74-к від 02 березня 2006 року позивач був звільнений з роботи за прогул без поважних причин на підставі ч. 1 п. 4 ст. 40 КЗпП України, який в судовому порядку не оскаржувався, а тому фактично із 05 червня 2006 року по даний час останній не працював на ПАТ «ДАК «Хліб України».

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п.2 ч.1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, інших законів України практику Верховного Суду України.

В судовому засіданні встановлено, що позивач (а.с.66) з 30 березня 2004 року працював на посаді директора ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП». Наказом голови правління ДАК «Хліб України» від 07 вересня 2004 року № 415-к був звільнений із посади директора ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП» на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2005 року він був поновлений на посаді з 07 вересня 2004 року, але відповідач дане рішення суду про негайне поновлення на роботі не виконав, видавши наказ № 85-к про поновлення на роботі ОСОБА_1 лише 29 березня 2005 року (а.с.67).

Наказом № 86-к ОСОБА_1 був звільнений з посади 30 березня 2005 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2005 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову про поновлення на роботі. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 03 лютого 2006 року вищевказане рішення суду від 17 листопада 2005 року було скасовано, а ОСОБА_1 було поновлено на посаді директора ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське ХПП» з 30 березня 2005 року (а.с.3-6).

Відповідний наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 був виданий ДАК «Хліб України» 26 травня 2006 року № 170-к, з яким останній був ознайомлений лише 05 червня 2006 року (а.с.7).

Державна виконавча служба на підставі даного наказу склала акт про виконання рішення суду про поновлення на роботі та винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, але фактично ОСОБА_1 до роботи не був допущений.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У випадку невиконання цього обов'язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2009 року із ДАК «Хліб України» було стягнено на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі за період з 03 лютого 2006 року по 26 травня 2006 року в сумі 2157,46 грн., а також за період з 26 травня 2006 року по 05 червня 2006 року 373,50 грн. (а.с.11). Згідно копії довідки Ічнянського ХПП № 33 від 26 липня 2006 року його середньомісячна заробітна плата за місяць становить 1254 (одна тисяча двісті пятдесят чотири) гривні 42 копійки (а.с.8).

Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів сторони за трудовим правовідношенням, повязаних із реалізацією гарантованого ст.43 Конституції України права на працю.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач ОСОБА_1 наказом ДАК «Хліб України» від 03 березня 2006 року № 74 К був звільнений з роботи на підставі ч. 1 п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.68), але на даному наказі про звільнення відсутня відмітка про ознайомлення з ним позивача.

В запереченні представник відповідача вказує, що позивача було звільнено відповідно до п.4 ст. 40 КЗпПУ згідно наказу № 74 К від 03 березня 2006 року, але останній не подав відповідні підтверджуючі цьому документи та відсутні всі підстави вважати, що останній був ознайомлений з даним наказом про звільнення, а тому суд не може взяти до уваги це твердження, так як в судовому засіданні не знайшло підтвердження того, що відповідач здійснив прогул з власної вини, а також це спростовується тим, що з 03 лютого 2006 року по 05 червня 2006 року ОСОБА_1 включно було відшкодованосередню заробітну плату за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі, а також за той день, коли відповідач вважає, що позивач здійснив прогул.

А тому суд прийшов до висновку, що це є вимушений прогул.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно п. 22. Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

З матеріалів справи видно, що за період з 03 лютого 2006 року по 05 червня 2006 року ОСОБА_1 було відшкодованосередню заробітну плату за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі згідно ухвали Ічнянського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2009 року (а.с.11). Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2017 року вирішене питання по стягненню середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі за період з 05 червня 2006 року по 01 грудня 2016 року (а.с.54).

У даній справі вимушений прогул, за який позивач просить стягнути середній заробіток, складається із стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 01 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року.Згідно копії довідки Ічнянського ХПП № 33 від 26 липня 2006 року його середньомісячна заробітна плата за місяць становить 1254 (одна тисяча двісті пятдесят чотири) гривні 42 копійки (а.с.8).

Визначаючи розмір середньоденного заробітку, суд керується Постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до п.5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд вважає вимоги позивача у повному обсязі доведеними, законними та обґрунтованими, у звязку із чим слід стягнути із Державної акціонерної компанії «Хліб України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року в сумі 18816 (вісімнадцять тисяч вісімсот шістнадцять) гривень 30 копійок.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що в силу п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, а його вимоги належать задоволенню, тому судові витрати по справі в сумі 704,80 грн. слід стягнути із відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 11,15,16 ЦК України, ст.ст. 2,4,10,12,13,81-83,141,247,263-264, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 43,55,124 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року із внесеними змінами, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу при затриманні виконання рішення про поновлення на роботі задовольнити частково.

Стягнути із Державної акціонерної компанії "Хліб Україна" (, МФО 322669, р/р 4096 у Головному управлінню по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», ІПН 56, адреса: 01601, м. Київ, вул. Саксаганського, 1) на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 а Чернігівської області, ІПН: 170106233, середній заробіток за час вимушеного прогулу в звязку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01 грудня 2016 року по 01 березня 2018 року в сумі 18816 (вісімнадцять тисяч вісімсот шістнадцять) гривень 30 копійок.

Стягнути із Державної акціонерної компанії "Хліб Україна" (, МФО 322669, р/р 4096 у Головному управлінню по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», ІПН 56, адреса: 01601, м. Київ, вул. Саксаганського, 1) на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т. В. Карапиш