Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 415/3636/17

провадження № 61-1359св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Луганської області від 22 листопада 2017 рокуу складі колегії суддів: Дронської І. О., Карташова О. Ю., Яреська А. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання дитини на час навчання.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 листопада 1998 року

ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, який розірвано рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від

04 вересня 2015 року.

Під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_3.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишився проживати разом із матірʼю ОСОБА_1, на користь якої рішенням Лисичанського міського суду Луганської області, починаючи з 01 серпня 2001 року, з ОСОБА_2 на утримання сина стягнуто аліменти. Виплата аліментів припинилась 18 червня 2017 року - з досягненням сином повноліття.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 вступив на навчання до Лисичанського державного гірничо-індустріального коледжу на денне відділення навчання.

Коштів ОСОБА_1 на навчання ОСОБА_3, враховуючи відсутність тенденцій до їх значного зростання, не вистачає, у зв'язку з чим

ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги від батька.

ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання на період навчання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 842,00 грн, починаючи з дня звернення до суду з позовом.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16 серпня

2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення аліментів на утримання дитини на час навчання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі

842,00 грн щомісячно, починаючи з 22 червня 2017 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років або до завершення навчання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі

640,00 грн.

Рішення суду у межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 навчається, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 може надавати таку допомогу, але не надає її у добровільному порядку. При цьому відповідачем заявлені позовні вимоги визнано.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 серпня

2017 року змінено в частині визначеного розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дитини на час навчання ОСОБА_3, зменшивши розмір аліментів з 842,00 грн до 200,00 грн щомісячно.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідно до положень частини першої статті 199 СК України обовʼязок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, покладається на обох батьків, а також згідно частини другої статті 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків.

12 грудня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового звʼязку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Луганської області від 22 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 серпня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Посилання апеляційного суду на частину другу статті 200 СК України про те, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, є безпідставним, оскільки ОСОБА_2 не заперечував проти розміру аліментів у суді першої інстанції, визнав позов у повному обсязі, погодився із розміром аліментів, які з нього будуть стягуватись судом до закінчення навчання сином.

Відповідно до розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України від

03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2016 року, № 31, стаття 545), опублікованим у газеті «Голос України».

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 30 листопада

2017 року «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» визначено днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 грудня 2017 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Лисичанського міського суду Луганської області цивільну справу № 415/3636/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення аліментів на повнолітню дитину на час навчання.

Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та додані до неї документи, роз'яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 20 березня 2018 року.

02 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

12 березня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Зазначеним нормам матеріального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Встановлено, що з 14 листопада 1998 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, який розірвано рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 04 вересня 2015 року.

Під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі, у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишився проживати разом із матірʼю ОСОБА_1, на користь якої рішенням Лисичанського міського суду Луганської області, починаючи з 01 серпня 2001 року, з ОСОБА_2 на утримання сина стягнуто аліменти, виплата яких припинилась 18 червня 2017 року - з досягненням сином повноліття.

Згідно довідки від 20 червня 2017 року № 164, виданої Комунальним підприємством «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 1» ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає разом із сином -

ОСОБА_3 Батько ОСОБА_2 із колишньою сім'єю не проживає, спільне господарство не веде і участі у вихованні дитини не бере.

З 2000 року по теперішній час дитина перебуває на утриманні матері.

Згідно довідки від 21 червня 2017 року № 03/187, виданої Лисичанським державним гірничо-індустріальним коледжем, ОСОБА_3 дійсно навчається у Лисичанському державному гірничо-індустріальному коледжі

І рівня акредитації за спеціальністю «Експлуатація та ремонт гірничого електромеханічного обладнання та автоматичних пристроїв» на третьому курсі денної форми навчання за державним замовленням з 01 вересня

2016 року по 30 червня 2017 року. Строк закінчення коледжу - 30 червня

2018 рік.

За правилами частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статі 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»):

1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

СК України виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 зазначала, що син потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, які потребує син у звʼязку із навчанням.

Встановивши, що син відповідача досяг повноліття, продовжує навчання, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, яка забезпечує одягом, продуктами харчування та всіма необхідними для навчання знаряддями, та задовольняючи позовні вимоги і стягуючи з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 842,00 грн, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідач зобов'язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу сину саме у такому розмірі, вважаючи цю суму обґрунтованою, достатньою та такою, що відповідає потребам сина - ОСОБА_3

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з

842,00 грн до 200,00 грн, вдався до переоцінки доказів. А тому рішення суду апеляційної інстанції не може залишатися в силі.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає Закону.

Оскільки апеляційний суд змінив законне і обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до статті

413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення районного суду.

Керуючись статтями 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 22 листопада 2017 року скасувати, залишити в силі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 серпня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду Луганської області від 22 листопада 2017 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило