Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 295/15508/15-ц

провадження № 61-4427 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року у складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М., Матюшенка І. В.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 24 серпня 2015 року відповідач знищив належну їй частину бетонного паркану, розміщеного по АДРЕСА_1, чим завдав майнову та моральну шкоду.

Ураховуючи викладене ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 1 200 грн та моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивачем не надано доказів належності їй на праві власності чи користування земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій розташований бетонний паркан, тому відсутні підстави для відшкодування як майнової, так і моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки дії ОСОБА_5 носили протиправний характер, що підтверджується дослідженими доказами у справі, враховано ступінь вини відповідача. При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, так як позивач не є власником майна.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 не надано доказів права власності чи користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, а також не надано доказів вартості частини паркану, яка знищена відповідачем або витрат необхідних для його відновлення.

Судами також установлено, що відповідачем не заперечується факт знищення частини паркану, який побудований по АДРЕСА_1.

Крім того, ОСОБА_5 пояснив, що такими діями він усунув перешкоди у доступі до підвального приміщення, що належить йому на праві власності, однак доказів того, що вказане приміщення належить йому на праві власності суду не надано.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкода, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із статтею 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пунктах 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Виходячи зі змісту вказаних норм та положень статей 10, 60 ЦПК України у редакції чинній на момент розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів належності їй на праві власності чи перебуванні у користуванні земельної ділянки по АДРЕСА_1 на законних підставах, а тому не набула на законних підставах права власності на паркан.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, в частині відшкодування моральної шкоди, ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, сторонами не оскаржувались, тому судом касаційної інстанції не переглядаються.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 14 червня 2016 року скасувати.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 квітня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г.І. Усик