Справа № 199/7606/17
22 січня 2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В.,при секретарі Куземі О.Г., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Плюс» про розірвання договору купівлі продажу, стягнення коштів, інфляційних збитків, 3% річних та моральної шкоди,-
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів, відшкодування інфляційних збитків за час прострочення, 3% річних та моральної шкоди. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що нею було перераховано кошти у розмірі 3937,50 гривень на рахунок ТОВ «ОСОБА_3 Плюс» за купівлю палива А-95 через фінансову установу ПАТ КБ «Приватбанк». Протягом дня позивач відслідковувала зарахування коштів на її паливну картку, але нарахування не сталося. Після цього вона звернулася з усною вимогою до ТОВ «ОСОБА_3 Плюс» для надання пояснення, на що їй повідомили про те, що кошти які вона направила через фінансову установу ПАТ КБ «Приватбанк» не були зараховані на рахунки ТОВ «ОСОБА_3 Плюс», а тому і зарахування палива на картку неможливо. Також їй порадили написати письмове звернення, що позивачка зробила 04 січня 2017 року.
Не отримуючи відповіді на письмове звернення від ТОВ «ОСОБА_3 Плюс», що було направлено 04 січня 2017 року, позивачка направила на їхню адресу звернення у вигляді Акту - претензії з вимогою повернути кошти, які були перераховані 26 грудня 2016 року, відповідь на яку було надано 16.08.2017 року, якою відповідач відмовив їй у поверненні коштів, аргументуючи це тим, що на рахунки підприємства накладено арешт. Позивач вважає, що зазначеною відповіддю відповідач по даній справі підтвердив, про те, що нею було сплачено кошти, а відповідачем не виконано умови публічного договору, а саме не надано паливо.
Позивач зазначає, що для досудового врегулювання вона зверталась до Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів головного управління держпродспоживслужби в Дніпропетровській з заявою про захист прав споживачі відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, врегулювати зазначений спір в позасудовому порядку сторони не змогли, у звязку з чим позивач просить суд розірвати договір купівлі продажу палива А-95, укладений між нею та ТОВ «ОСОБА_2 Плюс» від 26.12.2016 року, стягнути на її користь з ТОВ «ОСОБА_2 Плюс» сплачені кошти за договором у розмірі 3937,50 грн., а також інфляційні збитки в розмірі 402,29 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 98,38 грн., а також моральну шкоду в розмірі 1500,00 грн.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача до судового засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, отже зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу палива, на виконання якого позивачем було перераховано кошти у розмірі 3937,50 гривень на рахунок ТОВ «ОСОБА_3 Плюс» за купівлю палива А-95 через фінансову установу ПАТ КБ «Приватбанк».
Однак товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Плюс» не було надано позивачу паливо А-95 за придбання якого останньою було сплачено кошти.
Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обовязок здійснити продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги звязку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України - договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно п.7, п.17, 19 ст. 1 Закону України « Про захист прав споживачів» надано визначення термінів, а саме договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Продукція - будь який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконується чи надаються для задоволення суспільних потреб.
П. 22 ст. 1 Закону України « Про захист прав споживачів» визначено що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.
Тобто аналізуючи вище викладене, можна встановити, що ОСОБА_1 як позивач по даному Договору є споживач, відповідач - відповідно виконавцем, який порушив умови договору, не надавши товар за який позивачем було сплачено кошти.
07 січня 2017 року позивач звернулась із письмовою заявою до відповідача ТОВ «ОСОБА_3 Плюс» про виконання умов договору та передання їй товару, палива А-95, за яке нею було сплачено кошти. Не отримуючи відповіді на письмове звернення, ОСОБА_1 направила на їхню адресу звернення у вигляді Акту - претензія з вимогою повернути кошти, які були перераховані 26 грудня 2016 року відповідь на яку було надано 16.08.2017 року якою відповідач відмовив їй у поверненні коштів, аргументуючи це тим, що на рахунки підприємства накладено арешт та зазначеною відповіддю відповідач підтвердив, про те, що позивачем було сплачено кошти, а відповідачем не виконано умови публічного договору, а саме не надано паливо.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошових зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час просторочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв'язку з тим, що відповідач до тепер не виконав умови договору та не повернув позивачу сплачені за товар кошти в розмірі 3937,50 грн., тому суд вважає позовні вимоги законним та обґрунтованими, а тому вважає розірвати договір купівлі продажу палива А-95, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ОСОБА_2 Плюс» від 26.12.2016 року а також стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, сплачені на виконання договору, в розмірі 3937,50 грн., а також 3% річних за прострочення грошового зобовязання за період з 14 січня 2017 року ( часу настання вимоги) по 31 жовтня 2017 року в розмірі 94 грн., інфляційні збитки за період з 14 січня 2017 року по 31 жовтня 2017 року в розмірі 454,31,00 грн.
В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає відмовити оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів фізичних та моральних страждань завданих діями відповідача.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1600,00 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,133,144,263-265,280 ЦПК України, ст.ст. 530,655-665 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Плюс» про розірвання договору купівлі продажу, стягнення коштів, інфляційних збитків, 3% річних та моральної шкоди,- задовольнити частково.
Розірвати договір купівлі продажу палива, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Плюс» 29 грудня 2016 року.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Плюс» на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1600 грн.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя