Ухвала

22 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 757/31613/16-ц

провадження № 61-21823св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув заяву Усика Григорія Івановича про самовідвід у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року у складі судді Остапчук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Усика Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідач добровільної участі у забезпеченні дитини не приймає, при цьому має можливість надавати допомогу, після укладання договору про спосіб участі батьків у вихованні дитини та сплату аліментів, не повідомив інформацію щодо рахунку, який він збирався відкрити на її ім'я. Розмір аліментів визначає з урахуванням всіх потреб, захоплення, навчання в школі дитини, цін на якісні продукти харчування, на одяг та взуття, якісні та зручні меблі, постільну білизну, спортивні знаряддя, секції, подорожі, оздоровлення.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 19 100,00 грн. щомісяця.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що аліментні зобов'язання відповідача передбачені укладеним між сторонами 09 грудня 2010 року договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І. В. за реєстровим № 4198. При цьому позивач не надала жодного доказу про те, що ОСОБА_5 не виконує його умови.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що питання про сплату аліментів вирішено сторонами в договорі про способи участі батьків у вихованні дитини та про сплату аліментів на дитину від 09 грудня 2010 року, відповідно умов якого ОСОБА_5 оформив на ім'я ОСОБА_4 гривневий депозитний рахунок, відсотки за яким є аліментами на дитину - ОСОБА_7

У липні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що відповідача не допитано як свідка у справі, а тому його усні пояснення не є доказами. У справі відсутні докази того, що відповідач відкривав на ім'я ОСОБА_4 депозитний договір за яким би нараховувалися аліменти.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу визначення складу колегії суддів для розгляду цієї справи визначено суддю-доповідача Ступак О. В. та суддів, які входять до складу колегії - Погрібного С. О. та Усика Г. І.

Суддею Усиком Г. І. у цій справі заявлено самовідвід з підстав, визначених частиною другою статті 36, частини третьої статті 37 ЦПК України.

Заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 36 ЦПК України встановлено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що суддя Усик Г. І. брав участь у вирішенні вищезазначеної справи в суді апеляційної інстанції та висловив свою думку щодо заявленого ОСОБА_4 позову, отже, він не може брати участі у розгляді цієї справи в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 37, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву судді Усика Григорія Івановича про самовідвід задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик