ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4096/17
Провадження № 2/210/475/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"04" квітня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.03.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» 14.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником прав та обовязків якого виступає ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0. Відповідно до кредитного Договору Банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти в сумі 7718,00 доларів США. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 38975,90 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору. 28.03.2007 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 0 від 28.03.2007 року ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 0П. Відповідно договору, поручитель взяла на себе відповідальність відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобовязань. Відповідачі не повернули своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто, у порушення умов кредитного договору відповідачі зобовязання за вказаним договором не виконали. 20 квітня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» уклав з ТОВ «Кредекс Фінанс» договір факторингу №05/12, за яким він відступив ТОВ «Кредекс Фінанс» права вимоги заборгованості за вказаним договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 28.03.2007 року. Тому представник позивача просить суд, стягнути з відповідачів солідарно заборгованість, яка станом на 14.09.2017 року складає 65912,29 грн. з яких: заборгованість за основною сумою боргу 30232,00 грн.; заборгованість за відсотками 13567,29 грн.; нараховані відсотки 22113,00 грн., та судові витрати.

Ухвалою суду від 08.02.2018 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідачем ОСОБА_2 20.02.2018 року до суду надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12.06.2009 року з нього вже було стягнуто заборгованість в розмірі 42420, 00 грн. по даному кредитному договору. Крім того, вказує, що ним було сплачено 33263,68 грн. Тобто, сума боргу, яка залишилась не сплаченою становить лише 9156,32 грн. Зазначив, що позивач вдруге просить суд стягнути з нього заборгованість за один й той самий договір. Крім того, посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, щодо звернення до суду з даним позовом

Представником позивача на адресу суду було надано відповідь на відзив, в якій просив суд відхилити відзив відповідача, та задовольнити позов в повному обсязі, оскільки вважає його необґрунтованим. Зазначивши, що кредитний договір відповідачами не виконаний. Тоді як статус сторін у правовідносинах існує до моменту виконання боржником зобовязань перед кредитором, які відповідно до ст. 599 ЦК України припиняються зокрема виконанням зобовязань. Так як рішення суду від 12.06.2009 року на час звернення до суду 27.09.2017 року не виконано, тому вважає, що наявні всі законні підстави стягнути дану заборгованість в судовому порядку.

Дослідивши письмові матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, з письмових матеріалів справи судом встановлено, що 28 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №0. Відповідно до кредитного Договору Банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти в сумі 7718,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 38975,90 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору (а.с. 6-15).

Крім того, 28.03.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №0П, згідно з яким остання зобовязалась солідарно із ОСОБА_2 відповідати за своєчасне повернення ним коштів за укладеним кредитним договором (а.с. 18-19).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності зі ст. 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За правилами, встановленими ч. 1 ст. 553 ЦК, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

До того ж, ч. 1,2 ст. 554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Крім того, встановлено, що у звязку з невиконанням умов зазначеного договору, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12.06.2009 року у цивільній справі № 2-1393/09 з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку вирішено стягнути заборгованість за кредитним договором № 0 від 28.03.2007 року, яка станом на 26.01.2009 року становила 42420, 30 коп., судовий збір 424,02 грн. та ІТЗ 30, 00 грн. Рішення не оскаржено та набрало законної сили.

Згідно ст.1291 Конституції України, судове рішення є обовязковим до виконання.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 надані належні та допустимі докази, відповідно до яких з ОСОБА_3 здійснювались утримання із заробітної плати згідно виконавчого листа №2-1393/2009 року до погашення загальної суми боргу у розмірі 42874,50 грн. Так, за період з 01.06.2012 року по 31.12.2015 року утримано і перераховано 33263,68 грн. Залишок заборгованості становить 9610,82 грн.

Водночас з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, не міститься жодних відомостей щодо погашення заборгованості відповідачем у вказаному розмірі, а нараховані відсотки на основну суму боргу 30232 грн., становлять 13567,29 грн.

Отже, в даному випадку має місце рішення суду від 12.06.2009 року у цивільній справі щодо того ж предмету, між тими самими сторонами та з аналогічних підстав, що й дана позовна заява.

Згідно із Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

До того ж, суд зауважує, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того, позивач у відповіді на відзив зазначає, що стягнуті кошти за рішенням суду від 12.06.2009 року зараховувались в порядку черговості, у відповідності до п.1.6 Договору про надання споживчого кредиту, однак вказана обставина не підтверджена жодними доказами та не прослідковується із розрахунку заборгованості.

Кім іншого, зі змісту постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №564/2199/15-ц вбачається, що кредитний договір припиняє свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту. ВС підкреслив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором.

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту.

Також, що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, - суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, згідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 09 листопада 2016 року у справі №6-2251цс16 визначено, що пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Враховуючи, що останній платіж по заборгованості відповідачем відбувався по строку 31.12.2015, отже загально встановлений строк позовної давності у три роки слід відліковувати з наступного дня після вказаної дати. А тому, заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, у звязку з тим, що позовна заява подана до моменту закінчення строку давності.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов'язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд доходить до переконання, що позивачем у порушення статті 81 ЦПК України не доведено заявлених позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 76, 81, ст. ст. 258, 259, ст. ст. 264 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 203, 215, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу або безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст.ст. 354-356 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. Є. Сільченко