Справа № 755/6366/18
"22" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей м. Києва, про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька,
Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею, та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач з сином не спілкується, не приймає участі у його вихованні та розвитку. Вона (позивач) має намір забезпечити сину повноцінний відпочинок, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку,що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Відповідач з нею та дитиною не підтримує зв'язок, у зв'язку з чим вона не має можливості отримати від нього дозвіл на виїзд дитини за кордон. У зв'язку з чим була змушена звернутися до суду.
В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Уточнила вимоги в частині періоду, та зазначила, що Республіка Хорватія в позові вказана помилково. У разі неявки відповідача не заперечувала на заочний порядок розгляду справи.
Відповідач в судове засідання, не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм чинного законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов суду не надав, що дає підстави для прийняття рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача.
В судове засідання представник третьої особи не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, згідно чинного законодавства України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Даний позов зареєстровано в суді 25.04.2018 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 07.06.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті спору.
Клопотання по суті спору сторонами не подавалися.
В суді встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно з частинами 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно із ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення дитини, розширення кругозору. Враховуючи те, що відповідач дитиною не цікавиться, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідач до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які спростовують твердження позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, Конвенцією ООН про права дитини, ст.ст. 6, 141, 157 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей м. Києва, про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька - задовольнити частково.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Києва, свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1, видане 13.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис № 1189), без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, у супроводі матері - ОСОБА_1, в період з 23 липня 2018 року по 31.08.2018 року включно.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: