АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1396/18 Справа № 190/981/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Легкошерст Ю.В. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічний позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 02 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DNJPJA00001956, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 9817,50 доларів США стоком до 02 червня 2013 року. Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, в ОСОБА_2 утворилась заборгованість в розмірі 7209,40 доларів США, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 5197,87 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 829,53 долари США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 188,71 долари США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 640,82 долари США; штраф (фіксована частина) - 9,62 долари США; штраф (процентна складова) - 342,85 долари США. Також, 02 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договори поруки, відповідно до умов яких останні поручилися відповідати за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором №DNJPJA00001956 від 02 червня 2008 року.

Враховуючи вищенаведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №DNJPJA00001956 від 02 червня 2008 року в розмірі 7209,40 доларів США, а також судові витрати по в розмірі 2810,00 грн.

Водночас, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, обґрунтовуючи його тим, що кредитний договір №DNJPJA00001956 від 02 червня 2008 року є таким, що суперечить принципу добросовісності, має істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, з застосуванням нечесної підприємницької практики, несправедливими є зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону Банк поклав виключно на позичальника. В кредитному договорі не вказані відомості про строковість платежів у розмірі погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань за кожним платіжним періодом, у графіку платежів детально не розписана сукупна вартість кредиту. Фактична сума сплати за користування кредитом не відповідає зазначеним відсоткам в договорі, що засвідчує про те, що сторони не досягли згоди стосовно реальної процентної ставки за кредитом та сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом, що є істостною умовою кредитного договору. Крім того, Банк не мав необхідного обсягу повноважень на здійснення операцій з використанням іноземної валюти.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 просив суд у задоволенні первісного позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення збаоргованості - відмовити, поданий ним зустрічний позов задовольнити та визнати кредитний договір №DNJPJA00001956 від 02 червня 2008 року недійсним.

В свою чергу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, також, подали зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, який обґрунтовували тим, що 02 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNJPJA00001956, в забезпечення виконання зобов'язань за яким, між ними та банком було укладено договори поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взяли на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність у тому ж обсязі що і ОСОБА_2, включаючи сплату основного боргу та нарахованих відсотків за користування кредитом та сум штрафних санкцій. Однак, 02 жовтня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди №1 та №2 до кредитного договору №DNJPJA00001956 від 02 червня 2008 року, згідно яких було внесені зміни до кредитного договору, а саме збільшився термін погашення. Додаткові угоди до договору поруки не укладались. Внаслідок укладення додаткових договорів, збільшився обсяг відповідальності поручителів, оскільки змінено строк повернення кредиту, тож поручителі вважають, що це є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України.

У зв'язку з чим, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять визнати договори поруки, укладені між ними та ПАТ КБ «Приватбанк» припиненими з 02 жовтня 2009 року.

Рішенням П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNJPJA00001956 від 02 червня 2008 року в розмірі 6856,93 доларів США, що еквівалентно 178211,60 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту - 5197,87 доларів США, що еквівалентно 135092, 64 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 829,53 долари США, що еквівалентно 21559,48 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 188,71 долари США, що еквівалентно 4904,57 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 640,82 долари США, що еквівалентно 16654,91 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2810,58 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - було відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим - задоволено та визнано договори поруки №DNJPJA00001956 від 02 червня 2008 року припиненими.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним - було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору №DNJPJA00001956 від 02 червня 2008 року недійсним та в частині стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, останній подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та визнати спірний кредитний договір недійсним.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNJPJA00001956, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9817,50 доларів США строком до 02 червня 2013 року на наступні цілі: 9000,00 доларів США на споживчі цілі (ремонт будинку); 270 доларів США на сплату винагороди на наданання фінансового інструменту у момент надання кредиту; а також у розмірі 547,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент видання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів.

02 жовтня 2009 року між Банком та позичальником ОСОБА_2 укладені додаткові угоди № 1 та № 2 до кредитного договору № DNJPJA00001956 від 02 червня 2008 року, згідно яких було внесені зміни до кредитного договору, а саме збільшився термін погашення по кредиту, згідно додаткової угоди №1 з 02 червня 2008 року по 02 червня 2020 року включно, а згідно додаткової угоди № 2 з 02 червня 2008 року по 02 червня 2018 року включно.

Проте, зобов'язання за вказаним договором відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 05 квітня 2016 року, згідно розрахунку позивача, має заборгованість перед позивачем за кредитним договором у сумі 7209,40 доларів США, де заборгованість по тілу кредиту - 5197,87 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 829,53 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом - 188,71 долари США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 640,82 долари США, штраф (фіксована частина) - 9,62 долари США, штраф (процентна складова) - 342,85 долари США.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 526, 527, 611, 625, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, враховував надані банком докази в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості та дійшов висновку, що ОСОБА_2 порушив вимоги Умов та правил надання банківських послуг, тобто кредитного договору, та ст. ст. 1049,1054 ЦК України, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту і не виконано обов'язків позичальника, а отже ним було порушено умови кредитного договору, в зв'язку з чим, ПАТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживача» та виходив із того, що на момент укладення оспорюваного договору ОСОБА_2 погодився з усіма його умовами, самостійно обрав валюту кредитування та валюту виконання зобов'язання, що підтверджується його підписом.

При укладенні кредитного договору ОСОБА_2 діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з банком визначив характер договорів, які вони уклали, їх умови (зміст). При укладенні спірного договору сторонами були погоджені всі істотні умови договорів.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на положення ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов спірної угоди, оскільки на час підписання банк не повідомив його про валютні ризики та сукупну вартість кредиту.

Однак, колегія суддів відхиляє такий довід апелянта, оскільки укладаючи спірний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору повинні були передбачати, що нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим сторонам.

Доводи апелянта на те, що йому не була надана банком повна інформація про сукупну вартість кредиту не є підставою для визнання кредитної угоди недійсною у розумінні ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови спірного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяг платежів на весь час дії договору.

Щодо посилань апелянта на видачу кредиту в іноземній валюті, також, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, так як на момент укладення кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів», яким обґрунтовується ОСОБА_2, не забороняв надання та отримання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України.

Окрім цього, відповідно із п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти, як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті.

ПАТ КБ «ПриватБанк» 04 грудня 2001 року, 29 липня 2009 року та 05 жовтня 2011 року Національним банком України видано банківські ліцензії на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пп. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та письмові дозволи на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з додатками, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, тому використання банком іноземної валюти як засобу платежу за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, якщо в кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст. 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов'язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст. 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення П'ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2017 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова