Справа № 462/2978/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/5450/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини ,-

в с т а н о в и л а:

В травні 2016 року позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання як дружини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною - ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3 трьох років. Крім цього просила стягнути з відповідача аліменти за минулий час, тобто з 01.07.2015 р. до 31.05.2016 р. у розмірі 27500 грн.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 31.05.2014 р. вона уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі народився син ОСОБА_5, який проживає з нею. З липня 2015 року відповідач з ними не проживає та з цього часу не надає матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дитини. Вона не має можливості працювати, оскільки доглядає за малолітньою дитиною. Відповідач працездатний, а тому має можливість працювати на утримувати її до досягнення дитиною трирічного віку.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку, починаючи з 27 травня 2016 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 420 грн. 00 коп. сплачених позивачкою судових витрат, пов'язаних з публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необгрунтованим. Стверджує, що суд дійшов помилкового висновку , що ним не надано доказів про те, що він ніде не працює, оскільки до заперечення на позов долучено копію трудової книжки з якої вбачається, що він не працює з 12.08.2014 року. Зазначає, що долучена позивачкою копія трудової книжки не відповідає дійсності, а відтак суд безпідставно взяв її до уваги. Звертає увагу суду, що проживає на непідконтрольній Україні території , а тому в даний час перебуває у дуже скрутному матеріальному становищі, так як не має постійного місця праці та змушений працювати на роботах тимчасового характеру. Стверджує, що з ним проживають та перебувають на його утриманні неповнолітні діти ОСОБА_6,2009 р.н. і ОСОБА_7,2004 р.н., що підтверджується рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 02.07.2013 року у справі №413/3962/13ц. Таким чином, в даний час на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, а відтак він не в змозі виконувати обов'язок по утриманню позивачки , що узгоджується з положеннями ч.4 ст.84 СК України. Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні інші відомості, які є обов'язковими для врахування при визначенні аліментів, а саме про стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, хоч належним чином був повідомлений особисто 28 грудня 2017 року телефонограмою за номером мобільного телефону, який йому належить та який він сам повідомив суду.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі колишнє подружжя. Шлюб між ними було зареєстровано 31 травня 2014 року та розірвано 07 березня 2017 року.

У шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 у неї народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає з нею, знаходиться на її утриманні та вихованні.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.22,23).

З липня 2015 року сторони не проживають разом. Так як позивач ОСОБА_2 не має можливості працювати, оскільки здійснює догляд за малолітнім сином до досягнення трьохрічного віку, звернулася в суд в даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення аліментів з відповідача на утримання колишньої дружини з якою проживає дитина до трьохрічного віку у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку, відповідатиме, як інтересам сторін, так і принципам розумності та справедливості, а також, не буде надмірним тягарем для відповідача. Крім цього, суд зазначив, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б стверджували, що він не має можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду, виходячи з таких вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 84 ч.2,4,6 Сімейного кодексу України (далі СК) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Стягуючи аліменти на утримання колишньої дружини суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Такий висновок суду відповідає статті 12 ЦПК України, в якій зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Посилання скаржника на те, що на його утриманні перебувають двоє дітей від попереднього шлюбу, що стверджується рішенням суду, яким визначено місце проживання дітей з ним, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки доказів( акти, довідки чи інші документи) про те, що вказане рішення виконане та діти дійсно проживають разом з ним суду не надано. Крім цього, відповідач не надав жодних підтверджуючих документів про своє матеріальне становище, а саме довідок про відсутність рухомого та нерухомого майна, відсутність будь-яких доходів.

Відтак вказані в апеляційній скарзі доводи є голослівними та необґрунтованими, а тому не можуть прийматися до уваги в силу ч.6 ст.81 ЦПК України, якою передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги, що позивач до досягнення дитиною сторін трирічного віку перебуватиме у відпустці по догляду за дитиною і не матиме самостійного доходу, колегія судів вважає, що суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки, з якою проживає їх спільна дитина.

Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що відповідачє особою працездатного віку, 1972 року народження, має відповідну спеціальність, проживання на непідконтрольній Україні території не є перешкодою для працевлаштування та отримання заробітку, а відтак рішення є законним та справедливим.

Тому, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 383, 384 ЦПК України,- колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір 606 грн. 32 коп. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сил из дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови в порядку визначеному ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23.01.2018 року.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота