Справа № 175/3412/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.

при секретарі Ратушній Л.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про розірвання договору з підстав невиконання умов договору усної позики, тобто фактичного кредитування купівлі-продажу, -

встановив:

В вересні 2017 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись з вищезазначеним позовом до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про розірвання договору з підстав невиконання умов договору усної позики, тобто фактичного кредитування купівлі-продажу, та згідно позовних вимог просили суд розірвати договір від 14 грудня 2012 року укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4, з підстав невиконання умов договору усної позики тобто фактичного кредитування купівлі продажу.

Стягнути з ОСОБА_4 суму боргу розмірі 253 тис. грн. (10000 доларів США за курсом НБУ) + 9 тис. 600 грн. інфляції + 12 тис. річних 3 % річних.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити у повному обсязі, пояснили, що відповідач не сплатила грошові кошти у повному обсязі за усною домовленістю, щодо виконання умов договору купівлі-продажу від 14 грудня 2012 року.

Відповідач в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання також не зявилась.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позови, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданого суду договору купівлі-продажу14 грудня 2012 року сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як продавці, та ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1), як покупець, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), уклали цей договір про таке: сторони прийшли до згоди про укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, згідно вимог до ст.55 Закону України «Про нотаріат».

Продавці продали покупець купила житловий будинок глиняний, обкладений цементною плиткою А, загальною площею 47,9 кв.м., з яких житлова площа складає 30,6 кв.м,, та господарські будівлі і споруди: літню кухню глиняну, обкладену цементною плиткою Б, вхід в погріб цегляний В, сарай глиняний, обкладений цементною плиткою Г, лазню цегляну Д, сарай цегляний Е, вбиральню дерев'яну Ж, замощення бетонне І, басейн бетонний бас, огорожу металеву, дерев'яну № 1-3, зливну яму залізобетонні кільця з.я., оглядовий колодязь залізобетонний 0.к., що знаходяться в с. Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вулиця Садова, будинок, розташовані на земельній ділянці площею 2970 кв.м., наданій у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку (державний акт серія І-ДП № 043504 від 15 квітня 2002 року.

Кадастровий номер :02:008:0226, державний акт серія І-ДП № 043916 від 15 квітня 2002 року, кадастровий номер :02:008:0225.

Цей житловий будинок належить продавцям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим 22.03.2002 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою, та зареєстрованим в Комунальному підприємстві «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 29 березня 2002 року за р. № 991/5.

Цей продаж за домовленістю сторін вчинено за 100 000, 00 гривень (сто тисяч гривень).

Відповідно до відомостей, викладених у висновку про експертну грошову оцінку, виданому TOB «Центр ОСОБА_6» 20.09.2012 року, загальна вартість житлового будинку, що є предметом договору, становить 149 200,00 грн. ( сто сорок дев'ять тисяч двісті гривень, 00 копійок).

Окрім того, судом встановлено, що 14 грудня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений нами правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), уклали цей договір згідно котрого продавець продав, а покупець купила земельку ділянку площею 1485 кв.м., у межах згідно з планом, надану у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована на території Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, с. Сурсько-Литовське, вулиця Садова, ділянка 78, кадастровий номер земельної ділянки :02:008:0225.

Ця земельна ділянка належить продавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ДП №043916, виданого виконкомом Сурсько-Литовської сільської ради 15 квітня 2002 року, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 22 березня 2002 року за № 1-467 і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1471.

Цей продаж за домовленістю сторін вчинено за 31000, 00 тис. грн. Відповідно до відомостей, викладених у звіті про експертну грошову оцінку ринкової вартості земельної ділянки, виданому 20.09.2012 року, загальна вартість земельної ділянки, що є предметом договору, становить 44 610 (сорок чотири тисячі шістсот десять) грн.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства у встановлений строк.

Суд вважає не доведеним, та не підтвердженим належним чином факт передачі в борг 14 грудня 2012 року позивачами покупцю 11000,00 доларів США, яку нібито вона зобовязана була відати протягом 4 років за вільним графіком, але не виконала та не повернула грошові кошти у визначені сторонами строки.

Одже, твердження позивачів спростовуються наданим договором купівлі -продажу від 14 грудня 2012 року п.3 якого передбачено: «цей продаж за домовленістю сторін вчинено за 100 000, 00 гривень (сто тисяч гривень) які сплачені покупцем продавцям під час оформлення цього договору. Ми продавці, своїми підписами під цим договором підтверджуємо проведення зі сторони покупця повного розрахунку та відсутність щодо покупця претензій фінансового характеру.

Згідно п. 8 продавці та покупець стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не має характер фіктивного та удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків правочин укладається сторонами, їм роз'яснено нотаріусом.

Пунктом 9 спірного договору передбачено, що сторони також стверджують, що не обмежені в праві укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору.

Матеріалами справи не підтверджено, а суду не надано належних доказів щодо не виконання відповідачем умов договору від 14 грудня 2012 року, та боргової сплати грошових коштів та наявності усної домовленості по сплаті цих коштів.

До того ж, позивачі залишили поза увагою, що перед укладанням договору їх було належним чином проінформовано про всі істотні умови договору, пункт 8.

Судом вбачається, що при укладанні спірного договору сторонами були дотримані всі вимоги, які необхідні для його дійсності, які передбачені ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 626, 627, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України, істотними умовами умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналізуючи докази суд приходить до висновку що позивачі навмисно залишили поза увагою, що перед укладанням договору їх було належним чином проінформовано про всі істотні умови договору, пункт 8.

Судом вбачається, що при укладанні спірного договору сторонами були дотримані всі вимоги, які необхідні для його дійсності, які передбачені ст.203 ЦК України.

Пояснення допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не доводять факту існування боргу та невиконання умов спірного договору зі сплати грошових коштів, а підтверджують надуманість усної домовленості між сторонами.

Всі інші обставини, вказані позивачами в позові, також не є підставою для розірвання договору з підстав невиконання умов договору усної позики та стягнення з відповідача коштів.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивачі не виконали обов'язок по доведенню обставин, на які посилаються як на підставу своїх вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. А відтак, підстав для стягнення з відповідача суми боргу, у суду не має і в задоволенні має бути відмовлено.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати з відповідача на користь позивача відшкодовуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про розірвання договору з підстав невиконання умов договору усної позики, тобто фактичного кредитування купівлі-продажу відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя С.О. Ребров

Провадження № 2/175/1337/17