15 лютого 2018 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Ладики М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу №328/3458/17, №2/328/49/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на житловий будинок,-
Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Токмак, вулиця Таврійська, будинок №140.
Позов обґрунтовує наступним.
Позивач в 2002 році придбала у ОСОБА_3 житловий будинок розташований за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Таврійська, 140.
На підтвердження укладення договору купівлі - продажу власником будинку була складена відповідна розписка про отримання від позивача грошових коштів в рахунок купівлі житлового будинку розташованого за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Таврійська, 140, що підтверджується розпискою від 22.06.2002 року.
Після фактичної передачі грошових коштів, власник передала позивачу всі правовстановлюючі документи на житловий будинок, а саме: договір дарування від 12.06.1993 року, технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду та будинкову книгу.
29.07.2003 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 263327 від 30.07.2003 року. 08.01.1999 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 002242 від 12.01.1999 року. Спадкоємців після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 немає.
З 2001 року позивач постійно мешкає за вищевказаною адресою разом зі своїми малолітніми дітьми - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується довідками про склад сім'ї від 06.07.2016 року, 19.06.2017 року, 19.09.2017 року.
За час свого проживання позивач, як власник будинку, здійснювала капітальні та поточні ремонти будинку, доглядала за присадибною ділянкою, сплачувала комунальні послуги, що підтверджує відповідними квитанціями.
Проживаючи в будинку протягом 16 років, жодного разу до позивача не було пред'явлено претензії щодо місця проживання позивача, позивач вільно та відкрито володіє даним будинком на протязі багатьох років.
Згідно довідки № 547 від 08.12.2017 року КП БТІ «Абрис» станом на 01.01.2013 року нерухоме майно, будинок, за адресою м. Токмак, вул. Таврійська, 140 обліковується за ОСОБА_3 2/3 частки та за ОСОБА_4 1/3 частка. Право власності за ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок не обліковується.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала суду пояснила наступне. Вона зі своєю мамою ОСОБА_8 купили у ОСОБА_3 будинок за адресою вулиця Таврійська, 140, гроші платила її мама, це були її гроші. Оформили розписку і вона віддала всі документи, це був її будинок, бо в неї були документи на будинок. Там були записані чоловік та син ОСОБА_3, але вони померли, тому вона їм продала будинок, зараз вона не може зареєструвати дітей, їй відмовили. Спочатку купили, а потім після смерті ОСОБА_3 стали жити там, переїхали.
Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила наступне. Вони жили по сусідству, в 2002 році ОСОБА_3 продала будинок ОСОБА_8, вона їй заплатила 3500 тисячі гривень і весь час доглядала, допомагала по будинку. В 2003 році ОСОБА_3 померла, ОСОБА_8 зайшла в будинок і живе там до теперішнього часу. ЇЇ син ОСОБА_4 помер ще раніше матері. Чоловік ОСОБА_10 помер ще раніше - в 1978 році.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив наступне. Він знав ОСОБА_3 з 70-х років, вона померла в 2002-2003 році, після цього там ОСОБА_8 почала жити. До цього ОСОБА_3 хворіла, ОСОБА_8 їй допомагала, доглядала за нею, потім ремонтували хату. Приблизно на час смерті ОСОБА_8 почала проживати в будинку ОСОБА_3. У ОСОБА_3 ніяких родичів не було.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила наступне. В 2002 році вона купила будинок для дочки. В кінці липня 2003 року ОСОБА_3 померла, вони перейшли в той будинок і проживають по сьогоднішній день з осіні 2003 року. Договір купівлі-продажу не оформили, бо дочка була малолітня, а в неї не було часу. Коли купила, ОСОБА_3 передала їй ключі і документи на будинок, свідоцтва про смерть її сина і чоловіка.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_4 помер 12.01.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть I-ЖС №002242 від 12.01.1993 року. ОСОБА_3 померла 30.07.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть I-ЖС №263327 від 30.07.2003 року. ОСОБА_10 помер 30.10.1978 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть I-ЖС №370802 від 21.11.1978 року.
Відповідно до листів-відповідей ОСОБА_2 державної нотаріальної контори від 11.01.2018 року №13/01-16, №14 /01-16 спадкові справи після смерті ОСОБА_4, який помер 08.01.1999 року не відкривалась, ОСОБА_3, яка померла 29.07.2003 року не відкривалась.
Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Таврійській, №140, власником будинку, 2/3 частки, зазначено ОСОБА_3, власником 1/3 частки зазначено ОСОБА_4.
Згідно розписки від 22.06.2002 року, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_12, яка діяла в інтересах дочки ОСОБА_1 отримала грошову суму 3500 грн., за продаж житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Токмак, вул. Таврійська, 140.
Тобто фактично активі дії у правовідносинах з набуття прав на спірний житловий будинок вчиняла не позивач, яка на той час була неповнолітня, а її мати ОСОБА_12 в її інтересах.
В довідці виданій комітетом мікрорайону Лівобережний №18 від 19.06.2017 року, зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 зі своїми неповнолітніми дітьми з 2001 року.
Викладена в довідці інформація про час проживання в спірному житловому будинку суперечить показанням свідків ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_8, яки пояснили суду, що позивач проживає в спірному будинку з 2003 року, після смерті попереднього власника.
Договір купівлі-продажу, на підтвердження укладання якого позивачем надано розписку від 22.06.2002 р. суд оцінює критично, оскільки на той час відповідно до наданих позивачем документів, зокрема довідки КП «Абрис» ОСОБА_2 міської ради 1/3 частка спірного житлового будинку відповідно до реєстраційних документів формально належала ОСОБА_4.
За таких обставин, коли право власності на частину житлового будинку зареєстровано на іншу особу, навіть померлу на той час, ОСОБА_3 не мала достатніх повноважень на відчуження всього житлового будинку без попереднього оформлення та реєстрації на своє імя права власності на весь житловий будинок з отриманням правовстановлюючого документу.
За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Так, стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.
Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, повязаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).
З огляду на положення статті та розяснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.
Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.
Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.
Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності.
Спірне майно перебувало у володінні власника майна, а позивач користується спірним майном на підставі письмової угоди купівлі-продажу (розписки) укладеної між сторонами, тобто за волею колишнього власника.
Таким чином відсутня ознака безтитульності володіння позивачем спірним майном, крім того позивач знала, що власником житлового будинку залишається ОСОБА_3
Відтак, підстави для визнання права власності на спірний житловий будинок за позивачем за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на житловий будинок відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Токмацьким районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: