Справа № 266/456/15-ц
Провадженя№ 2/266/20/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2018 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Сараєва І.А.,
за участю секретаря Нетреба О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», служба у справах дітей Волноваської районної державної адміністрації, про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування, поділ спадкового майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, треті особи ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_4 про поділ спадкового майна,
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.06.2017 року клопотання представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_9 задоволено, призначено судову інженерно-технічну експертизу у цивільній справі №266/456/15-ц. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.
15.08.2017р. від судового експерта ОСОБА_10 надійшов висновок № 11-с судової інженерно-технічної експертизи від 09.08.2017р.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.09.2017р. провадження у справі відновлено.
Позивачка ОСОБА_1 належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи до суду не зявилася.
Відповідачка ОСОБА_12 належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи до суду не зявилася.
Третя особа ОСОБА_14 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 та заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1
Представники третіх осіб ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», служби у справах дітей Волноваської районної державної адміністрації належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи до суду не зявилися.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_12 його мати, а позивачка ОСОБА_1 його колишня невістка, колишня дружина його брата. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 жили у шлюбі однією сімєю до розірвання шлюбу, від якого в них народився син ОСОБА_14. До цього вони жили у батьків в селі Хлібодаровка. Після розірвання шлюбу він відвіз її в Златоустівку до батьків. Стосовно майна йому не відомо про існування домовленості між подружжям. Дізнався від третіх осіб про існування кредитного договору, але без деталей. Про спадкову масу майна спадкодавця ОСОБА_5 йому невідомо, а спірним спадковим автомобілем він користується з моменту смерті брата, вже чотири роки.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що зі сторонами вона знайома, ОСОБА_3 її свекрів. Вона перебуває з 2002 року у шлюбі з ОСОБА_2М, а ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, після народження їх сина сімя розпалася. З ОСОБА_1 вона спілкувалася в той час, коли остання перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, після розірвання їх шлюбу вони не спілкуються. Про укладання кредитного договору подружжям вона чула від свекрові ОСОБА_3, а про стягнення аліментів їй нічого не відомо. ОСОБА_5 помер у 2014 році, який спадок залишився після його смерті їй невідомо.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 її рідна сестра, з ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_1 вона була знайома. Подружжя мешкало у матері, звідки до свекрові в Златоустівку не поверталися. Деталі про кредит та аліменти їй не відомі. Який залишився спадок після смерті ОСОБА_17 їй невідомо. Про наявність декілька квартир їй стало відомо нещодавно.
Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 11.09.2007 року, шлюб між сторонами розірваний 18.03.2010 року на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області № 2-860/10, однією сімєю мешкали до 16.11.2008р.
Згідно з рішенням Волноваського районного суду Донецької області № 2-1329/10 від 08.06.2010 року з ОСОБА_5 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_2, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку та доходів, починаючи з 09.04.2010р. та до повноліття дитини.
Відповідно до кредитного договору № 6134923, укладеного 17.03.2008 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк», Банк надав позичальнику кредит у розмірі 181800,00грн. для придбання квартири АДРЕСА_2 том 1. (а.с. 59-62)
Відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-НО № 301065, виданого 07.07.1979р. виконкомом Златоустівської с/ради Волноваського району, Донецької області батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (том 1. а.с. 52).
Згідно з інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 45471137 від 12.10.2015р., АДРЕСА_3; АДРЕСА_7; АДРЕСА_6; нежитлова будівля-магазин в с. Калініне, вул. Свердлова, 17, Волноваського району, Донецької області, належать на праві власності ОСОБА_5. На АДРЕСА_6 зареєстровано обтяження, на підставі іпотечного договору від 17.03.2018р., заявник ЗАТ «ПУМБ» (том 1, а.с. 118-121).
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-НО № 778844, виданим виконавчим комітетом Хлібодарівською сільською радою Волноваського району, ОСОБА_5 помер 20.05.2014р. (том 1, а.с. 12).
З рішення Волноваського районного суду Донецької області від 25.11.2015р., яке рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.02.2016р. скасоване та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Михайловичапро визнання права власності в порядку спадкування відмовлено, вбачається, що на підставі заповіту від 02.07.2014 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Хлібодарівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 18 вбачається, що ОСОБА_6 призначив спадкоємцем всього майна, яке на день смерті виявиться йому належним - ОСОБА_3 (том 1, а.с.174-177).
Відповідно довідки виконкому Хлібодарівської сільської ради Волноваського району Донецької області від 19.06.2014 року, ОСОБА_5, на день смерті 20.05.2014р., був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та мав склад сімї: ОСОБА_6 батька, ОСОБА_3 - мати (том 1, а.с. 44).
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна , що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 237/14, заведеної після смерті ОСОБА_5, до першої черги спадкоємців за законом входять: син ОСОБА_2, ОСОБА_3 мати померлого, ОСОБА_6 - батько померлого. У встановлений законом термін ОСОБА_1, в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_2, та ОСОБА_3 звернулися до Волноваської державної нотаріальної контори Донецької області з заявами про прийняття спадщини ( том 1, а.с. 35-76).
З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.12.2014 року за №2432/02-31 встановлено, що ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не були подані оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно (том 1, а.с. 75).
Відповідно до п. 4.21 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із правовстановлюючого документу вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен зясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя, за наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності.
У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежень у його здійсненні.
Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
26.07.2014 р. ОСОБА_6 помер, але не зважаючи на той факт, що він не звертався з заявою про прийняття спадщини, він фактично прийняв її, оскільки на момент смерті ОСОБА_5 він проживав і був зареєстрований разом з ним за однією адресою.
При житті ОСОБА_6 залишив заповіт, відповідно до умов якого заповідав ОСОБА_3 усе своє майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, а також усе те, на що він за законом бути мати право. Оскільки спадкодавцем ОСОБА_6 не було проведено державну реєстрацію права власності на нерухомість, він не є власником вищевказаних об'єктів нерухомого майна, що позбавляє можливості, в тому числі, передати її за заповітом своєму спадкоємцеві - дружині ОСОБА_3
Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщини кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Таким чином, суд вважає, що долі відповідачки та неповнолітнього сина за законом складають 2/3 та 1/3 часток.
Тобто ОСОБА_2 за законом має право на: 1/6 частину АДРЕСА_6; 1/3 частину АДРЕСА_3; 1/3 частину АДРЕСА_13; 1/3 частину нежитлової будівлі (магазин) за адресою: Волноваський район, с. Калініне, вул. Свердлова, 17; 1/3 частину автомобілю марки «ВАЗ 2115».
За п.230 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» , затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 р. № 20/5 передбачено, що поділ спадкового майна проводиться за згодою спадкоємців, які прийняли спадщину. У разі недосягнення згоди поділ провадиться у судовому порядку відповідно до часток, належних кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Поділ спадкового майна оформлюється договором спадкоємців, а за відсутності згоди судовим рішенням, але відповідачка не бажає вирішувати питання спадщини , не подає до нотаріальної контори правовстановлюючі документи на спадкове майно, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про право на спадщину.
У відповідності до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розподілі спадщини між спадкоємцями застосовуються норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.
Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і може бути виділена в натурі, річ є неподільна, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам їх сімей.
Судом приймається до уваги, що спірним автомобілем користується біля 4 років ОСОБА_4, відповідачка користується АДРЕСА_7. Внаслідок складних відносин між позивачкою та відповідачкою спільне володіння і користування спадковим майном є неможливим.
Покази свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 судом беруться до уваги, втім останні за своїм змістом не можуть бути підставою для відмови у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову, оскільки свідкам не відомий обсяг спадкової маси, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, обставини укладання кредитного договору.
Згідно із ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).
Враховуючи, що позовна давність, про застосування якої просив відповідач, у даному випадку не сплинула, оскільки права позивачки та її сина до смерті ОСОБА_5 20.05.2014р. не були порушені, а з вказаним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 13.02.2015р., суд приходить до висновку, що заявлене клопотання про застосування судом строків позовної давності задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання щодо зустрічного позову ОСОБА_3, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_3 просила застосувати строк позовної давності та визнати АДРЕСА_6 особистим майном ОСОБА_5, включивши її в спадкову масу.
Обираючи спосіб захисту, позивачка за зустрічним позовом посилалася на ст. ст. 57, 60, 63, 70, 72 СК України, а тому відповідно до правил ст. 81 ЦПК України не надала ніяких доказів на підтвердження приватної власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_17, і з мотивів задоволення первісного позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірної квартири на праві спільної сумісної власності подружжя, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову.
Таким чином, з урахуванням наведеного суд вважає, що вимога позивачки ОСОБА_3 за зустрічним позовом про визнання АДРЕСА_6 особистим майном ОСОБА_5, включивши її в спадкову масу, є необґрунтованою і відмовляє у задоволенні зустрічного позову, задовольнивши первісний позов у повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», служба у справах дітей Волноваської районної державної адміністрації, про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування, поділ спадкового майна задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_8 на праві спільної сумісної власності подружжя, залишив за ОСОБА_1 боргові зобовязання з повернення кредиту та виконання кредитного договору № 6134923, укладеного 17.03.2008 р. між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_5.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадщину за законом у вигляді: 1/2 частини квартири АДРЕСА_17, квартири АДРЕСА_20 після померлого 20 травня 2014 року ОСОБА_5.
Припинити право на спільну часткову власність ОСОБА_3 у розмірі 2/6 частин квартири АДРЕСА_17, 2/3 частин квартири АДРЕСА_18.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, треті особи ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_4 про поділ спадкового майна відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Маріуполя до Апеляційного суду Донецької області у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Сараєв І.А.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_3, яка зареєстрована: ІНФОРМАЦІЯ_7