ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року

м. Київ

справа № 1519/2-2688/11

провадження № 61-4721св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Одеського міського відділення № 7860,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2012 року, ухвалене у складі судді Бобуйок І. А., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 червня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Станкевича В. А., Варикаші О. Д., Бабія А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Одеського міського відділення № 7860 (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського міського відділення № 7860) звернулося з позовом, уточненим у лютому 2012 року, до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що 14 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі Одеського міського відділення № 7860 та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № 1264, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 91 000,00 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США становило 459 550,00 гривень, строком на 192 місяці з оплатою процентів за користування кредитним коштами у розмірі 12% річних.

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 не виконує належним чином свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит № 1264 від 14 червня 2007 року, у зв'язку з чим 26 січня 2009 року їй вручено вимогу про дострокове повернення кредиту і нарахованих процентів, сплату штрафних санкцій.

Позичальник вимогу банку не виконала і станом на 13 лютого 2012 року її заборгованість становить 138 937,18 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 1 110 094,17 гривень.

За таких обставин ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського міського відділення № 7860 просило стягнути з позичальника ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 138 937,18 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 1 110 094,17 гривень.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2012 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського міського відділення № 7860 заборгованість за кредитним договором № 1264 від 14 червня 2007 року у розмірі 138 937,18 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 1 110 094,17 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом - 80 444,79 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 642 351,65 гривень); простроченої заборгованості за кредитом - 7 924,58 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 3 007,63 гривень); заборгованості за процентами - 376,66 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 63 277,77 гривень); простроченої заборгованості за процентами - 36 773,42 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 293 635,76 гривень); пені за прострочення повернення кредиту - 2 028,40 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 16 196,77 гривень); пені за прострочення повернення процентів - 11 389,33 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 90 943,80 гривень). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанцій дійшов висновку про доведеність факту порушення ОСОБА_4 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань по поверненню отриманого кредиту, що призвело до виникнення у неї заборгованості у зазначеному банком розмірі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 6 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2012 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у розмірі 138 937,18 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 1 110 094,17 гривень, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

У червні 2016 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2012 року і ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу у її відсутність, чим обмежив у можливості реалізувати свої процесуальні права, що призвело до порушення принципу змагальності.

Апеляційний суд не усунув допущені судом першої інстанції порушення, натомість безпідставно відмовив їй у задоволенні клопотання про витребування доказів, а саме: оригіналів кредитного, іпотечного договорів і квитанцій щодо внесення коштів у рахунок погашення кредиту.

Безпідставним вважає висновок суду про неодноразове подання нею клопотань про відкладення розгляду справи без підтвердження поважних причин, оскільки відповідні докази на підтвердження стаціонарного лікування наявні у матеріалах справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі Одеського міського відділення № 7860 та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № 1264, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 91 000,00 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США становило 459 550,00 гривень, з кінцевим строком повернення до 14 червня 2023 року з оплатою процентів за користування кредитним коштами у розмірі 12% річних у валюті кредиту.

14 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського міського відділення № 7860 та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець у забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 1264 від 14 червня 2007 року передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського міського відділення № 7860 належним чином виконало покладені на нього обов'язки і надало позичальнику кредитні кошти.

ОСОБА_4 порушила умови договору про іпотечний кредит № 1264 від 14 червня 2007 року щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитними коштами.

26 січня 2009 року ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського міського відділення № 7860 вручило ОСОБА_4 вимогу щодо дострокового погашення боргу за договором про іпотечний кредит № 1264 від 14 червня 2007 року.

6 червня 2009 року ОСОБА_6 змінила прізвище з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6» у зв'язку з укладенням шлюбу.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 13 лютого 2012 року кредитна заборгованість ОСОБА_4 становить 138 937,18 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 1 110 094,17 гривень, і складається із: заборгованості за кредитом - 80 444,79 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 642 351,65 гривень); простроченої заборгованості за кредитом - 7 924,58 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 3 007,63 гривень); заборгованості за процентами - 376,66 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 63 277,77 гривень); простроченої заборгованості за процентами - 36 773,42 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 293 635,76 гривень); пені за прострочення повернення кредиту - 2 028,40 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 16 196,77 гривень); пені за прострочення повернення процентів - 11 389,33 доларів США (що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 90 943,80 гривень).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку(стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Встановивши з поданих сторонами доказів, що ОСОБА_4 порушила умови укладеного з банком кредитного договору щодо своєчасного погашення кредитної заборгованості, у зв'язку з чим банк скористався правом вимагати дострокового повернення кредиту, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 138 937,18 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 1 110 094,17 гривень, правильність нарахування якої ОСОБА_4 не спростована.

Твердження заявника про допущені судом першої інстанції порушення вимог процесуального права, які полягають у її неналежному повідомленні про час і місце розгляду справи, є помилковими, так як матеріалами справи підтверджується, що Малиновський районний суд м. Одеси належним чином повідомляв ОСОБА_4 про час і місце розгляду справи шляхом направлення їй повісток на всі наявні у справі адреси, які зазначалися заявником в поданих до суду процесуальних документах.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 обізнана про перебування цієї справи у провадженні суду, оскільки за її заявою скасовано ухвалене у справі заочне рішення від 1 квітня 2010 року і призначено справу до розгляду у загальному порядку. Також вона неодноразово зверталася до суду із заявами про відкладення розгляду справи.

За таких обставин та враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, касаційний суд вважає, що відповідач не була обмежена у можливості реалізовувати свої процесуальні права, в тому числі шляхом подання зустрічного позову, тому доводи касаційної скарги у цій частині безпідставні.

Касаційний суд відхиляє доводи заявника про порушення апеляційним судом вимог процесуального права, які полягають у відхиленні її клопотання про витребування оригіналів кредитного, іпотечного договорів і квитанцій щодо оплати кредитної заборгованості, так як відповідно до статті 64 ЦПК України у редакції Кодексу на час розгляду справи апеляційним судом вимога подання оригіналів письмових документів для їх огляду є правом суду.

У пункті 8.3 договору про іпотечний кредит № 1264 від 14 червня 2007 року зазначалося, що він складений у двох оригінальних примірниках (по одному примірнику для кожної із сторін), що мають однакову юридичну силу і є автентичними за змістом.

Також у договорі зазначено, що після його підписання позичальник отримує оригінальний примірник цього договору.

Аналогічні положення передбачені і в іпотечному договорі від 14 червня 2007 року (пункт 5.13).

Пунктом 1.5 договору про іпотечний кредит № 1264 від 14 червня 2007 року передбачалося, що оплата здійснюється шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкового перерахування на відповідні рахунки позичальника.

ОСОБА_4 після підписання договору про надання іпотечного кредиту приступила до виконання його умов, періодично здійснювала погашення заборгованості. До банку з приводу неотримання примірників договорів чи квитанцій про внесення коштів до каси позичальник не зверталася. Не заявляла відповідні вимоги щодо витребування доказів і під час розгляду справи у суді першої інстанції.

На неправильність поданого ПАТ «Державний ощадний банк України» розрахунку заборгованості у зв'язку з неврахуванням здійснених нею платежів заявник не посилалася.

Статтею 137 ЦПК України у редакції Кодексу на час розгляду справи апеляційним судом встановлювалося, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Апеляційний суд досліджує нові докази лише у випадку їх неподання до суду першої інстанції з поважних причин (стаття 303 ЦПК України).

Оскільки заявник не зверталася ні до позивача безпосередньо, ні до суду першої інстанції з клопотанням про витребування оригіналів кредитного, іпотечного договорів і квитанцій щодо оплати кредитної заборгованості, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні цього клопотання як такого, що заявлене безпідставно.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З огляду на таке подане ОСОБА_4 до касаційного суду клопотання про витребування оригіналів кредитного, іпотечного договорів і квитанцій щодо оплати кредитної заборгованості не підлягає задоволенню, оскільки під час касаційного перегляду справи до повноважень суду не віднесено витребування і дослідження нових доказів.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 березня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 червня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук