Постанова

Іменем України

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 624/210/17

провадження № 61-1812св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Насінневе»,

за зустрічним позовом:

позивач: Приватне акціонерне товариство «Насінневе»,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Насінневе» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року у складі судді Куст Н. М., та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року у складі суддів: Карімової Л. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України,

Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Насінневе» (далі - ПрАТ «Насінневе») про дострокове розірвання договору оренди землі. Посилалась на те, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 лютого 2016 року є власником земельної ділянки, яка перебуває в орендному користуванні у відповідача відповідно до укладеного зі спадкодавцем договору оренди від 25 травня 2012 року. Враховуючи, що вона має намір використовувати земельну ділянку самостійно та умовами зазначеного договору оренди визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для його розірвання, просила суд розірвати договір оренди землі від 25 травня 2012 року, укладений між ПрАТ «Насінневе» та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У липні 2017 року ПрАТ «Насінневе» звернулося до суду з зустрічним позовом і просило змінити договір оренди землі від 25 травня 2012 року, укладений між ним та ОСОБА_5, посилаючись на відсутність у ньому умов, за яких перехід права власності передбачає виключно розірвання договору.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, розірвано договір оренди землі від 25 травня 2012 року, укладений між ПрАТ «Насінневе» та ОСОБА_5, стягнуто з відповідача на користь позивача 640 грн судового збору. У задоволенні позовних вимог ПрАТ «Насінневе» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю передбачених законом та договором оренди землі підстав для розірвання зазначеного

договору оренди. Підстави для задоволення зустрічного позову про зміну договору оренди землі відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У грудні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Насінневе» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необгрунтованими, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення, не надали належної оцінки змісту договору оренди землі в повному обсязі, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про наявність у позивача права на одностороннє розірвання договору оренди землі.

29 грудня 2012 року касаційна скарга ПрАТ «Насінневе» на оскаржувані судові рішення передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито провадження у даній справі та витребувано з Кегичівського районного суду Харківської області зазначену справу.

26 лютого 2018 року зазначена справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та 01 березня 2018 року передана судді-доповідачу.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_5 була власником земельної ділянки площею 4,6544 га, що знаходиться на території Чапаєвської селищної ради Кегичівського району Харківської області (далі - земельна ділянка), кадастровий НОМЕР_1.

25 травня 2012 року між ВАТ «Насінневе» (правонаступником якого є ПрАТ «Насінневе») та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі строком на 10 років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті на підставі заповіту, посвідченого Чапаєвською селищною радою Кегичівського району Харківської області 02 грудня 2011 року, до ОСОБА_4 перейшло право власності на земельну ділянку.

ПрАТ «Насіневе» звернулось до ОСОБА_4 як до нового власника орендованої земельної ділянки щодо внесення змін до договору оренди землі від 25 травня 2012 року з проектом додаткової угоди.

Згоди між сторонами не досягнуто, про що ОСОБА_4 надіслала ПрАТ «Насіневе» повідомлення з вимогою про розірвання договору оренди землі, посилаючись на те, що має намір самостійно використовувати земельну ділянку, та пункт 40 договору оренди землі від 25 травня 2012 року, яким визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи є підставою для розірвання договору.

За положеннями Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Оскільки пунктом 40 договору оренди землі, укладеного 25 травня 2012 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Насінневе», сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи є підставою для зміни або розірвання договору, ОСОБА_4 як новий власник земельної ділянки скористалась своїм правом ініціювати питання про розірвання договору оренди.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходячи з умов договору оренди землі та положень Закону України «Про оренду землі», дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для його розірвання.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права, що виходять за межі компетенції касаційного суду. Обставини, на які посилається відповідач у касаційній скарзі не впливають на правильний висновок судів першої та апеляційної інстанцій. Інші доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Насінневе» залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. Є. Червинська