Справа № 604/1038/16-ц
Провадження № 2/604/2/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

у складі : головуючого судді Сташківа Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Підволочиського районного суду в смт. Підволочиськ Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 покликаючись на те, що 09 квітня 2015 року між ним та Відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого Позивач передав Відповідачу позику у сумі 963000 (девятсот шістдесят три тисячі) гривень, а Позичальник зобовязався повернути отримані кошти в строк до 15 квітня 2015 року, що засвідчується відповідною розпискою. Станом на дату подання позовної заяви Відповідач вказану суму коштів не повернув, на вимоги Позивача щодо їх повернення жодним чином не реагує, чим порушує норми чинного законодавства, які регулюють зобовязання щодо позики. Таким чином, враховуючи відсутність можливості вирішити спір у позасудовому порядку, Позивач просить стягнути з Відповідача в його користь суму боргу в розмірі 1424820 (один мільйон чотириста двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять) гривень 50 (пятдесят) копійок, з яких: 963000 грн основного боргу, 44403,10 грн три проценти річних; 92448,00 грн інфляційні витрати; 324969,40 грн проценти від суми позики.

У судове засідання сторони, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, не зявилися.

Представник позивача подав заяву з проханням справу слухати без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечив. Крім того, у своїй заяві категорично заперечив щодо задоволення будь-яких клопотань зі сторони відповідача, наслідком яких буде відкладення розгляду справи, оголошення перерви чи зупинення провадження, оскільки дані клопотання спрямовані на штучне затягування судового процесу.

Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на неможливість прибути в суд у звязку із участю у судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду.

Дослідивши обставини справи, суд встановив наступні факти.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію («Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод») та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Таким чином, постійні неявки належним чином повідомлених до суду відповідача та його представника, систематичне подання клопотань про відкладення розгляду справи, без надання жодних доказів поважності неприбуття, свідчить про зловживання відповідачем наданими йому процесуальними правами, намір затягування розгляду справи, що призводить до неможливості проведення судового засідання та порушення строків розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 210 ЦПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті, слід дійти висновку про необхідність ухвалення заочного рішення (ч.4 ст. 223 та 280 ЦПК України), з метою захисту прав позивача та дотримання розумних строків розгляду справи, оскільки всі умови проведення заочного розгляду справи дотримано.

Так, судом встановлено, що згідно розписки власноручно написаної відповідачем (що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 20 жовтня 2017 року №727/728/17-22) ОСОБА_2 09 квітня 2015 року, він отримав у ОСОБА_1 963000 (девятсот шістдесят три тисячі) гривень, і зобовязався повернути отримані кошти в строк до 15 квітня 2015 року.

Відповідно до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі правової і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановленні договором.

Однак, на момент звернення позивача до суду, відповідач ОСОБА_2 не повернув позики згідно договору, тобто не виконав зобовязання, передбачені умовами договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Цією ж статтею передбачено, що договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, і не повязаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін.

Зі змісту розписки випливає, що даний договір позики не є безпроцентним, а також сума позики перевищує розмір вказаний вище. Отже, у Позивача (Позикодавця) виникло право на одержання від Відповідача (Позичальника) процентів від суми позики.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В силу положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суму боргу в розмірі 1424820 (один мільйон чотириста двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять тисяч) гривень 50 (пятдесят) копійок, з яких: 963000 грн основного боргу, 44403,10 грн три проценти річних; 92448,00 грн інфляційні витрати; 324969,40 грн проценти від суми позики.

Крім того, в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові втрати в сумі 6890,00 гривні судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Керуючись пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.ст. 13, 141, 210, 247, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1046, 1047 1049, 1050 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (Тернопільська область, Гусятинський район, м. Хоростків, вул. Чорновола, 61, ІПН НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (Тернопільська область, смт. Підволочиськ, вул. Коцюбинського, 7, ІПН НОМЕР_2) про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, уродженця жителя в ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, суму боргу в розмірі 1424820 (один мільйон чотириста двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять) гривень 50 (пятдесят) копійок, з яких: 963000 грн основного боргу, 44403,10 грн три проценти річних; 92448,00 грн інфляційні витрати; 324969,40 грн проценти від суми позики.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) в користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 6890 (шість тисяч вісімсот девяносто) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.Б. Сташків