Справа №461/929/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (79017, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (79056, м.Львів, вул.Кубанська 18Б) про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна, а саме автомобіля марки Skoda Fabia, 2004 року випуску, серійний номер ТМВРW16Y744019319, реєстраційний номер НОМЕР_1 із незаконного володіння.

В обґрунтування позову вказує на те, що 19.07.2014 року, видала довіреність, зареєстровану в реєстрі нотаріальних дій за № 983 на імя ОСОБА_2 на право розпорядження транспортним засобом Skoda Fabia, 2004 року випуску, серійний номер ТМВРW16Y744019319, реєстраційний номер НОМЕР_1 з можливістю його переоформлення на власне імя чи на імя іншої особи. Вказана довіреність була видана у звязку із вчиненням відповідачем психологічного тиску шляхом погроз, які були зумовлені нібито якимись проблемами чоловіка позивача ОСОБА_3, що повязані з його особистими боргами перед не повідомленими позивачу особами та/або перед самим відповідачем. За словами відповідача, вартість автомобіля повинна була зарахуватись в рахунок невідомих їй особистих боргових зобовязань чоловіка ОСОБА_3, про суть яких, їй достеменно не відомо, оскільки ніхто не повідомляв розміру боргу, ні про його підстави. В силу власного страху потенційних фізичних чи інших розправ над позивачем, її дітьми та чоловіком, вказана довіреність була видана на імя ОСОБА_2 Довіреність було видано строком на 3 роки, а відтак діяла до 19.07.2017 року. Після закінчення строку довіреності, позивач телефонному режимі зверталась до відповідача з вимогою повернути майно, однак в добровільному порядку відповідач майно не повертає та на звязок не виходить, розмов, які стосуються спору уникає. Відтак, через дії відповідача позивач обмежений у здійсненні своїх прав на володіння, користування та розпорядження власним майном. Відповідно до Висновку про припинення розгляду матеріалів, затвердженим Начальником Личаківського ВП ГУНП у Львівській області від 06.12.2017 року, відповідач визнає факт користування спірним автомобілем. Крім цього, позивач зверталась до поліції із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, однак правоохоронні органи наголосили на тому, що спір між позивачем та відповідачем носить цивільно-правовий характер.

Відповідач ОСОБА_2 через представника - ОСОБА_4 подав письмові пояснення, в яких вказав, що ОСОБА_1 видала на його імя довіреність від 19.07.2014 року на право розпорядження транспортним засобом Skoda Fabiа, 2004 року випуску, серійний номер ТМВРW16Y744019319, реєстраційний номер НОМЕР_1 з можливістю його переоформити на власне імя чи на імя іншої особи. Вважає, що довіреність була прямим волевиявленням позивача, видана без жодного примусу чи психологічного тиску зі сторони відповідача, укладена відповідно до чинного законодавства на той період. Тим більше, щодо довіреності не здійснювались жодні дії, повязані з правом припинення чи скасування такого документа.

Окрім того, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не правильно трактує його пояснення у Висновку про припинення розгляду матеріалів, затверджених Начальником Личаківського ВП ГУНП у Львівській області від 06.12.2017 року. А саме, відповідач вказував, що користувався належним ОСОБА_3 автомобілем, так як і він неодноразово користувався його, проте, вказані транспортні засоби не були передані у володіння один одного. Також зазначає, що вищевказаний атомобіль не перебував та не перебуває у його володінні та вважає, що жодних доказів на підтвердження слів ОСОБА_1 немає.

У судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов заперечили з мотивів безпідставності, підтримали доводи, викладені у письмових поясненнях, просять відмовити в задоволенні позову. Додатково відповідач повідомив суду про те, що транспортним засобом не користувався, на своє імя такий не переоформляв, однак, пригадує, що на прохання чоловіка позивача переоформив вказаний автомобіль шляхом укладення передоручення на іншу особу, інформацію про яку не памятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надав пояснення про те, що транспортний засіб Skoda Fabiа, 2004 року випуску придбав у ОСОБА_2 шляхом укладення передоручення. На даний час вказаним автомобілем користується, але на своє імя не переоформив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, керуючись принципами верховенства права та законності, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні в судовому засіданні аргументів учасників справі та доказів в їх сукупності, які є у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

19.07.2014 року ОСОБА_1 видала на імя ОСОБА_2 довіреність, зареєстровану в реєстрі нотаріальних дій за № 983 приватним нотаріусом ОСОБА_7 (АДРЕСА_2) на право розпорядження транспортним засобом Skoda Fabia Сlassic 1.2, 2004 року випуску, серійний номер ТМВРW16Y744019319, реєстраційний номер НОМЕР_1 на розпорядження автомобілем. Вказана довіреність була видана строком на 3 роки, тобто діяла до 19.07.2017 року (згідно запису 4 Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (на запит особи, щодо якої вчинено нотаріальну дію). Після закінчення строку довіреності позивач звернулась до відповідача з вимогою повернути майно, однак останній після цієї розмови вказаний ТЗ не повертає та на звязок з позивачем не виходить.

За строк дії довіреності, ОСОБА_2 особисто вказаним транспортним засобом не користувався, але скористався правом на розпорядження та 25.07.2014 року видав довіреність, зареєстровану в реєстрі нотаріальних дій за № 1037 приватним нотаріусом ОСОБА_7 (АДРЕСА_2) в порядку передоручення розпорядження автомобілем на імя громадянина ОСОБА_6, який вказаним транспортним засобом користується, однак на своє імя переоформлення не здійснив.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається із витягу Єдиного державного реєстру МВС України від 28.12.2017 року автомобіль марки «Skoda Fabia» належить позивачу на праві власності. Згідно із ч.1 ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а тому позивач вважає, що ОСОБА_2 обмежує її у здійсненні своїх прав щодо транспортного засобу. При цьому жодних доказів того, що автомобіль знаходиться у відповідача ОСОБА_2 суду не подала. Натомість, як додаток до позовної заяви долучила копію Повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (на запит особи, щодо якої вчинено нотаріальну дію), з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 скористався наданим йому правом на розпорядження автомобілем та видав довіреність в порядку передоручення на іншу особу.

Щодо твердження позивача про ту обставину, що довіреність була видана у звязку із вчиненням відповідачем психологічного тиску шляхом погроз, то така також не доведена в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1, 2 гл.6 Наказу №296/5 від 22.02.2012 року Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус зобовязаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобовязаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 18, 76, 77, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 204, 215, 216, 316-319, 321, 386, 387, 388 ЦК України, суд,-

вирішив:

в задоволені позову ОСОБА_1 (79017, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (79056, м.Львів, вул.Кубанська 18Б) про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до вказаного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.Р.Волоско.