Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 127/26725/15-ц

провадження № 61-3414св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2016 року у складі судді Гриневича В. С. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 червня 2016 року складі суддів: Нікушина В. П., Вавшка В. С., Копаничук С. Г.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 08 січня 2013 року між ПАТ «Акцент-Банк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі заяви позичальника № A223RG82180205, складовою частиною якого є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до договору ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 5 тис. грн зі сплатою 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 16 листопада 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 13 972 грн 60 коп., з яких: 5 тис. грн. - тіло кредиту, 7 грн 93 коп. - проценти, 1 950 грн - комісія, 5 873 грн 12 коп. - штраф (фіксована частина); 641 грн 55 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 13 972 грн 60 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2016 року ПАТ «Акцент-Банк» у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно умов договору банк зобов'язувався перерахувати кредит у розмірі 5 тис. грн на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в ПАТ «Акцент-Банк». На підтвердження обставин вчинення вказаних дій банком надано виписку з особового рахунку ОСОБА_3 від 08 січня 2013 року та меморіальний ордер №HSAV8B063X від 08 січня 2013 року. З даної виписки та меморіального ордеру вбачається, що здійснюється оплата відповідно до рахунку-фактури № ЛА-0801 від 08 січня 2013 року у розмірі 5 тис. грн на кореспондентський рахунок НОМЕР_4 в ПАТ «Акцент-Банк». Таким чином, рахунок одержувача за вказаним меморіальним ордером не співпадає з рахунком ФОП ОСОБА_2, на який мали бути перераховані кошти та який був погоджений сторонами в кредитному договорі, а тому даний меморіальний ордер не є належним доказом перерахування банком грошових коштів відповідно до умов кредитного договору. Також представником банку надано ще один меморіальний ордер № BLFZ0PP491 від 08 січня 2013 року, з якого вбачається, що здійснюється оплата відповідно до рахунку-фактури № ЛА-0801 від 08 січня 2013 року у розмірі 4 100 грн на рахунок ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 в ПАТ «Акцент-Банк». Разом з тим, сума грошових коштів у розмірі 4 100 грн не відповідає погодженому сторонами розміру кредиту, який мав становити 5 тис. грн, та про надання якого стверджує позивач. Крім того, даний меморіальний ордер № BLFZ0PP491 від 08 січня 2013 року не відповідає вимогам, які встановлені до первинних документів банку Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254. Зокрема, у вказаному меморіальному ордері відсутні такі обов'язкові реквізити: місце складення; назва підприємства (банку), що склало документ; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис), печатка та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. На підтвердження факту перерахування коштів банком також надано копію рахунку-фактури №ЛА-0801 від 08 січня 2012 року, копію прибуткового касового ордеру, виданого ФОП ОСОБА_2 08 січня без зазначення року та копію пустого бланку квитанції. Вказані документи судом не приймаються до уваги, оскільки не підтверджують факту перерахування коштів ФОП ОСОБА_2 Крім того, позивачем не надано оригінали вищевказаних рахунку та прибуткового касового ордеру, а також меморіального ордеру № BLFZ0PP491 від 08 січня 2013 року. Вимогу суду про витребування у позивача виписки про рух коштів по рахунку ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1, відкритому в ПАТ «Акцент-Банк», за 8 січня 2013 року позивачем не виконано. Таким чином, позивачем не доведено належними і допустимим доказами виконання ним зобов'язань за кредитним договором № A223RG82180205 від 08 січня 2013 року в частині перерахування коштів на погоджений сторонами поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 № НОМЕР_1 у ПАТ «Акцент-Банк» у розмірі 5 тис. грн.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 24 червня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження обставин надання ним ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 5 тис. грн. Банком надано виписку про рух грошових коштів відносно ОСОБА_4, який не є учасником справи, та ксерокопію виписки й меморіального ордера, із якого не вбачається, що умови кредитного договору позивачем були виконані. Відповідно до пункту 9 заяви позичальника ПАТ «Акцент-Банк» зобов'язаний був здійснити безготівкову операцію, перерахувавши кошти на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 НОМЕР_2, проте в зазначеній копії меморіального ордеру вказаний поточний рахунок № НОМЕР_3. Меморіальний ордер, наданий позивачем, не відповідає за наявними в ньому реквізитами вимогам Вказівок, розміщеним у Додатку № 8 до Інструкції про порядок безготівкового розрахунку в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного Банку України № 22 від 21 січня 2004 року. Виконавець, який вчиняв зазначену в ньому банківську операцію та проводив оформлення фінансового документа, не посвідчив його своїм підписом. Оригінал ордеру банком не надано. Викликає сумнів у достовірності ксерокопія меморіального ордеру про перерахування ОСОБА_2 4 100 грн. з поточного рахунку НОМЕР_4 на поточний рахунок НОМЕР_2. Відповідно до умов кредитного договору ПАТ «Акцент-Банк» зобов'язувалось надати ОСОБА_1 кредит в сумі 5 тис. грн. Банк посилався на те, що з вказаної суми кредиту були вирахувані 900 грн комісії, сплата якої передбачена договором еквайрингу, укладеним між ПАТ «Акцент-Банк» та ФОП ОСОБА_2 Такі доводи є суперечливими, оскільки відповідач не була стороною цього Договору, крім того, його укладено через місяць після укладення кредитного договору. Згідно наявного в матеріалах справи рахунку-фактури від 08 січня 2012 року, постачальником була ФОП ОСОБА_2, цією ж особою виданий прибутковий касовий ордер на надходження 5 тис. грн без зазначення дати їх надходження. Вказані фінансові документи містять в собі суперечливі дані щодо дати надходження коштів та їх суми, а також щодо особи постачальника. Вказані розбіжності шляхом надання інших доказів позивачем не усунуто. Обсяг наданих позивачем фінансових документів, які містять в собі розбіжності щодо особи боржника, отримувача коштів, дати проведення банківської операції, розміру кредиту, що підлягав видачі відповідачу, ставлять під сумнів можливість проведення перерахування кредитних коштів вказаній у заяві позичальника ФОП ОСОБА_2 Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Акцент-Банк» просить скасувати вказані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження рішення судів обґрунтовано тим, що сторони кредитного договору погодили всі істотні умови, що підтверджено підписами сторін. Кредитний договір є консенсуальним, а відтак є укладеним і відповідач повинен виконати умови договору щодо повернення кредитних коштів згідно із статтею 1054 ЦК України, а саме: шляхом зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_5, який відкритий позивачем для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісією та іншими платежами. Наведене підтверджено належними доказами, яким суди у порушення вимог статті 212 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи в суді) не надали оцінки. 08 січня 2013 року з кредитного рахунку відповідача здійснено списання кредитних коштів у розмірі 5 тис. грн, які розподілено в такому порядку: 4 100 грн зараховано на рахунок ФОП ОСОБА_2, а 900 грн списано як комісію банку. Проте суди належним чином не дослідили обставини справи, не встановили, яка сума коштів списана з рахунку відповідача, яким чином розподілено кредитні кошти, які правовідносини склалися між банком та ФОП ОСОБА_2, що є підставою скасування оскаржуваних судових рішень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 22 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою та не оцінили докази виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, укладеним 08 січня 2013 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1, спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, суди виходили із того, що обсяг наданих позивачем фінансових документів, які містять в собі розбіжності щодо особи боржника, отримувача коштів, дати проведення банківської операції, розміру кредиту, що підлягав видачі відповідачу, не підтверджує обставин надання08 січня 2013 року ПАТ «Акцент-Банк» кредиту ОСОБА_1 у розмірі 5 тис. грн, у зв'язку з чим обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 13 972 грн 60 коп.

Заявник у касаційній скарзі просить дати нову оцінку обставинам справи, разом з тим, згідно вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, становлять підставу скасування судових рішень у випадку, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів(частина 3 статті 411 ЦПК України).

Разом з тим, обставин, передбачених частиною 3 статті 411 ЦПК України, у справі не встановлено.

Згідно частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик