Справа № 308/7180/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 червня 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 180 775 грн. Позовні вимоги вмотивовані тим, що між ним і відповідачем 18.01.2015 року було укладено договір позики, за яким він надав відповідачу позику у розмірі 1700 доларів США та 137 000 грн., позика надана для особистих потреб відповідача, зі строком повернення на 01 березня 2017 року. На підтвердження укладення договору і отримання позики відповідач 18.01.2015 надала розписку. 29.06.2017 в порядку досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію на повернення у строк до 14 липня 2017 кошти в розмірі 1700 доларів США та 137 000 грн., що приблизно становить за курсом продажу валют 181 200,00 грн., або перерахувати на банківський рахунок. Проте жодних дій по поверненню боргу відповідачем не вжито.

Відповідач відзив або заперечень проти позову не подала; в судове засідання не з'явилася повторно, повідомлена належним чином, завчасно, рекомендованими листами за місцем зареєстрованого проживання. Суд ухвалив справу розглянути заочно у відповідності до ст.280 ЦПК України.

На підтвердження своїх вимог позивачем подано такі докази:

Розписка, надана ОСОБА_3, датована 18.01.2015р., за змістом якої ОСОБА_3 підтвердила факт отримання нею 18 січня 2015 року від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1700 доларів США та 137 000 грн, які зобовязалася повернути в повному обсязі до першого березня 2017 року.

Претензія адресована на адресу ОСОБА_3 від ОСОБА_2 з вимогою повернення боргу в розмірі 1700 дол. США та 137 000, 00 грн., надані відповідно до розписки від 18.01.2015 з підтвердженням направлення такої.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.213 ЦК Укракїни - зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Згідно ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно ч.2 ст.218 ЦК - якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст. 626 ЦКУ - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 628 ЦКУ - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 629 ЦКУ - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦКУ - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.1046 ЦКУ - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦКУ - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.2 ст.1047 ЦКУ - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦКУ - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.1051 ЦК України - позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ст. 525 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України належним є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. У разі якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України.

Згідно ст.530 ЦКУ - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.533 ЦКУ - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

При розгляді справи з поданих позивачем доказів встановлено наступне:

Між сторонами 18.01.2015р. укладено договір позики, дата укладення договору і розмір позики і факт отримання позичальником позики, а також строк повернення позики,- підтверджено розпискою позичальника від 18.01.2015р.

Таким чином , відповідач отримала у позику від позивача 1700 доларів США та 137 000 грн., які зобовязалась повернути до 1.03.2017р. Дані умови позичальником не оспорені. Форма договору відповідає вимогам закону. Сторонами у договорі було визначено всі суттєві його умови.

Також встановлено, що позикодавець умови договору виконав, передав позичальнику суму, обумовлену договором.

Таким чином, для позичальника з даного договору виникли певні грошові зобовязання перед позикодавцем. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Дане зобовязання підлягає виконанню у відповідності до умов договору. І позивач має право вимагати від позичальника його виконання, тобто повернення вказаної у розписці суми.

Відповідач не надав ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено у розписці, не довів безгрошовості розписки.

Доказів на підтвердження факту повернення вказаної у розписці суми боргу або факту повернення боргу чи виконання грошового зобовязання перед позивачем у інший спосіб, відповідач суду не представив.

Таким чином, письмовими доказами , наданими позивачем, підтверджено наявність у відповідача перед позивачем грошового зобовязання станом на 18.01.2015р. у сумі 1700 дол. США та 137 000 грн.

Відповідач не надав доказів на підтвердження сплати позивачу вказаної суми, на підтвердження виконання грошових зобовязань у повному розмірі або у розмірі, більшому, ніж це вказує позивач, або на підтвердження наявності у нього грошового зобовязання у меншому розмірі.

Тому є підстави для стягнення з відповідача вказаної позивачем заборгованості. Підстав для звільнення відповідача від обовязку за договором або для зменшення розміру зобовязання , в даному випадку не встановлено.

При вирішенні питання про розмір і валюту грошового зобовязання , суд виходить з того, що грошові зобовязання в Україні (між громадянами) мають виконуватись у національній валюті. Тому грошове зобовязання відповідача у рішенні має бути визначене у національній валюті у гривні. Разом з тим, сторони визначились щодо еквіваленту - іноземної валюти - долару США, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Тому розмір грошового зобовязання повинен бути визначений у гривні за офіційним курсом НБУ.

Позивач виходить з того, що сума 1700 долари США є еквівалентною сумі 43775,00 гривень (за курсом НБУ на день подання позову до суду). Суд вважає можливим застосувати даний курс НБУ, як такий, що відповідає дійсному курсу НБУ і як такий, що не оспорений і не спростований відповідачем.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з тим уточненням, що в резолютивній частині позову слід зазначити суму до стягнення у гривнях за наведеним курсом, тобто 180 775,00 грн.- як зазначено у позові, з зазначенням еквіваленту у іноземній валюті.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати повязані із зверненням до суду, а саме сплачений судовий збір в сумі 1807,75 грн.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. то такі не обґрунтовані та не підтвердженні належними доказами, відтак в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 205,207, 208, 218, 526, 1046, 1047,1049, 1051, 1053 ЦК України, ст. ст.ст. 12, 81, 223, 258, 259, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт серії ВР 395236, виданий Ужгородським МУГУМВС України в Закарпатській області 07.12.2009, зареєстрована за адресою: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Дравецька,17) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії ВО 435373, виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 25.02.1998, зареєстрований за адресою: 88000,Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Перемоги, 171/2) борг за договором позики в сумі 137 000 (сто тридцять сім тисяч) грн. та 43775 (сорок три тисячі сімсот сімдесят пять) грн., що еквівалентно 1700 доларам США, а всього 180 775 (сто вісімдесят тисяч сімсот сімдесят пять) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт серії ВР 395236, виданий Ужгородським МУГУМВС України в Закарпатській області 07.12.2009, зареєстрована за адресою: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Дравецька,17) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серії ВО 435373, виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 25.02.1998, зареєстрований за адресою: 88000,Закарпатська область, м. Ужгород, вул.. Перемоги, 171/2) судові витрати в розмірі 1807,75 грн. (одна тисяча вісімсот сім грн. 75 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5