АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1585/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Чобіток А.О., Соколова В.В.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про зобов'язання виконати умови кредитного договору,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Чорного АндріяМиколайовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 р.

встановив:

у грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача надати йому транш в сумі 36 216,56 дол. США за умовами Кредитного договору №ML-008/233/2008 від 01.08.2008 р., посилаючись на те, що умовами договору було передбачено надання йому кредиту в сумі 74 286,56 дол. США, однак надано було лише 38 512, 21 дол. США.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 р. позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ПАТ «ОТП Банк» - Чорний А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача ОСОБА_3, та його представника ОСОБА_5, представника відповідача Чорного А.М., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він уклав з відповідачем 01.08.2008 Кредитний договір №ML-008/233/2008, за умовами якого банк надає йому кредит в сумі 74 826 , 56 дол. США на оплату комісії банку та споживчі цілі, строком до 01 серпня 2023 р. на забезпечення виконання договору було укладено Договір іпотеки. Однак, фактично банком йому було надано лише 2 транші: 01.08.2008 р. - 30 450 дол. США, та 07.10.2008 р. - 8 062, 21 дол. США. З приводу надання іншої частини кредиту він неодноразово звертався до банку, однак коштів надано не було.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відмовивши у видачі частини кредитних коштів, порушив умови кредитного договору, укладеного з позивачем 01.08.2008.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 524, 525. 526, 533,610, 626, 627, 629, 1054, 1056 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, 01.08.2008 між сторонами було укладено Кредитний договір №ML-008/233/2008, за умовами якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: сума кредиту - 74 826, 56 дол. США, цільове призначення кредиту - на оплату комісії банку та на споживчі цілі, дата повернення кредиту - 01 серпня 2023 р., за користування кредитом встановлюється плаваюча процентна ставка - фіксований відсоток 5, 49% та FIDR. Також в договорі було визначено предмет іпотеки на забезпечення виконання договору.

Отже при укладенні вказаного Кредитного договору сторони досягли згоди щодо суми наданого кредиту, процентної ставки, строку виконання зобов'язання, забезпечення його виконання.

Згідно ст. 626 та 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В ст. 638 ЦК України закріплено, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Всі доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі, були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку і висновків суду першої інстанції не спростовують

В матеріалах справи містяться відповіді, які були направлені позивачу з приводу його звернень до банку про надання іншої частини кредитних коштів (а/с 19, 21, 23, 25 т. 1).

Так, в листі від 06 січня 2009 р. дано посилання на Постанову НБУ №413 від 04.12.2008 р., в зв'язку з чим банк не може задовольнити прохання про видачу траншу на суму 36 216,56 дол. США. Слід зазначити, що постанова НБУ №413 від 04.12.2008 «Про окремі питання діяльності банків» містила положення рекомендаційного характеру про відмову від укладання договорів про відкриття кредитних ліній і надання інших безумовних кредитних зобов'язань у разі погіршення ліквідності, тоді як вказаний договір був укладений у 2008 р. Крім того, вказана Постанова втратила чинність на підставі Постанови НБУ №543 від 14.12.2010.

В листі від 31 березня 2009 р. вказується, що зважаючи на поточну ринкову ситуацію, банк змушений застосувати положення п.1.3.1.13 частини №2 Кредитного договору, в якому зазначено, що для надання кредиту (траншу) банк може вимагати укладання позичальником інших договорів (правочинів) чи вчинення інших юридичних дій, в зв'язку з чим банк вимагає надання документу, що підтверджує наявність у позичальника доходів у валюті кредиту у сумі, не меншій за суму кредиту. Судом першої інстанції було дано правильну оцінку посиланням представника відповідача на положення п. 1.3.3.13, в якому міститься вказівка про укладання за вимогою банку інших договорів (правочинів) чи вчинення інших юридичних дій, оскільки ця умова викладена в розділі Кредитного договору, що регулює використання кредиту на придбання нерухомого майна. Крім того, посилаючись на положення вказаного пункту, представник відповідача не зміг пояснити, укладення яких саме інших договорів чи вчинення інших юридичних дій вимагав банк у позичальника.

Також слід зазначити, що доведення позичальником наявності доходів з метою перевірки його платоспроможності після укладення договору не передбачено умовами договору, а було предметом перевірки кредитором при укладенні договору.

В листі від 10 липня 2009 р. вказується, що стосовно звернення позивача про надання наступного траншу відповідно до умов Кредитного договору вже надавалась відповідь 31 березня 2009 р., в зв'язку з чим банк залишає за собою право не відповідати на повторне звернення.

В листі від 20.10.2015 позивача повідомлено лише про те, що його запит виконати немає можливості без зазначення будь-яких підстав.

Представник відповідача визнав, що інших листів у відповідь на звернення з приводу надання частини кредитних коштів позивачу не направлялось.

Доводи представника відповідача про неможливість надання траншу кредиту в іноземній валюті у даний час з посиланням на порушенням вимог ч. 3 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої надання (отримання) кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, також не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки такі зміни були внесені Законом №3795-VI від 22.09.2011 р., тоді як Кредитний договір був укладений у 2008 р. Крім того, кредитором не пропонувалось внесення змін до Кредитного договору щодо валюти кредитування.

Посилання представника відповідача на Протокол засідання Кредитного комітету №182.2, яке відбулось 05.10.2015 р. також не можна розглядати як належний доказ по справі на підтвердження обґрунтованості відмови у видачі траншу, оскільки в протоколі вказується лише про відмову в наданні траншу без вказівки на підстави, не зазначено про невиконання позичальником будь-яких умов договору або про додаткові вимоги, що йому висуваються для надання чергового траншу (а/с 42-43 т. 1).

Відповідно до Довідки, наданої ПАТ «ОТП Банк» 08 серпня 2017 р., ОСОБА_3 своєчасно сплачує кошти на погашення кредиту та відсотків, заборгованості не має (а/с 226 т. 1).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - Чорного Андрія Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 06 березня 2018 року.

Головуючий

Судді