Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 361/9874/2014-ц

провадження № 61-3940св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Контракт»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Контракт» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року у складі судді Василишина В. О. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року у складі суддів: Олійника В. І., Березовенко Р. В., Суханової Є. М.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Контракт» (далі - ПАТ «Банк «Контракт») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 28 березня 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття кредитної лінії із внесеними додатковими угодами змінами, за умовами якого позичальнику відкрито максимальний ліміт кредитної лінії 15 млн грн зі сплатою 14 % річних на строк до 09 жовтня 2014 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом ОСОБА_3 передала в іпотеку банку за договорами від 11 липня 2012 року та від 07 вересня 2012 року житловий будинок з прибудованим гаражем та земельну ділянку площею 0, 0371 га по вул. Чумацький шлях, 46 у с. Богданівка Київської області.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 25 листопада 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 18 224 440 грн 05 коп., із яких: 14 794 772 грн 03 коп. - тіло кредиту, 2 621 171 грн 22 коп. - проценти, 498 912 грн 59 коп. - пеня за несвоєчасність повернення кредиту, 309 584 грн 21 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів, позивач просив у рахунок погашення вказаного боргу звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за банком.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Банк «Контракт» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що органами внутрішніх справ України здійснюється досудове слідство в межах кримінального провадження № 0001535. Як вбачається із копії висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області від 18 червня 2015 року, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 26 травня 2015 року в кримінальному провадженні № 0001535, підписи від імені ОСОБА_3 в наступних документах: договорі про відкриття кредитної лінії № 23/2011 від 28 березня 2011; додатковій угоді № 1 від 27 квітня 2011 року; додатковій угоді № 2 від 30 червня 2011 року; додатковій угоді № 3 від 04 серпня 2011 року; додатковій угоді № 4 від 14 жовтня 2011 року; додатковій угоді № 5 від 04 січня 2012 року; додатковій угоді № 6 від 06 лютого 2012 року; додатковій угоді № 7 від 02 липня 2011 року; додатковій угоді № 8 від 26 липня 2012 року; додатковій угоді № 9 від 13 вересня 2012 року; додатковій угоді № 10 від 30 липня 2013 року; додатковій угоді № 11 від 19 вересня 2013 року; додатковій угоді № 2 від 10 жовтня 2013 року; заяві на видачу готівки від 04 грудня 2012 року; заяві на видачу готівки від 07 травня 2013 року; заяві на видачу готівки від 01 лютого 2013 року; заяві на видачу готівки від 04 червня 2013 року; заяві на видачу готівки від 01 листопада 2012 року; заяві на видачу готівки від 04 березня 2013 року; заяві на видачу готівки від 03 жовтня 2013 року, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням дійсних підписів ОСОБА_3 У судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які працювали у ПАТ «Банк «Контракт» у період надання кредитних коштів та їх погашення, дали показання, що їм відома відповідач ОСОБА_8 та що вона одержувала кредитні кошти. Судом роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їхні права й обов'язки, наслідки вчинення й не вчинення процесуальний дій, й зокрема щодо проведення у справі судової почеркознавчої експертизи для з'ясування дійсних обставин, чи підписувала відповідач вищевказані правочини та платіжні документи. Учасники процесу відповідних клопотань з наведених питань перед судом не заявили й від проведення будь-яких видів експертиз відмовилися, а тому справа була розглянута на підставі наявних у ній доказів й в межах заявлених позовних вимог. З огляду на викладені обставини, за наявності фактів підроблення ряду документів за кредитним договором, що встановлені зазначеним висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області від 18 червня 2015 року, суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за правочином, що укладений між сторонами. При цьому судом також враховується, що досудове слідство у кримінальному провадженні на час розгляду справи ще триває.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що за наявності фактів підроблення ряду документів за кредитним договором, що встановлені зазначеним висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області від 18 червня 2015 року, суд позбавлений можливості встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за правочином, що укладений між сторонами. Від проведення експертизи, у тому числі в межах апеляційного провадження справи, сторони відмовилися. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позову банком.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Банк «Контракт» просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження рішення судів обґрунтовано тим, що факт отримання кредитних коштів відповідачем як в доларах США, так і в гривні, підтверджується показами касирів банку. Крім того, ОСОБА_3 погашала кредит у національній валюті, що свідчить про визнання нею гривні валютою зобов'язання. Висновок експерта у кримінальній справі не є належним доказом, оскільки не є висновком судової експертизи, призначеної на підставі ухвали суду в цивільній справі, є суперечливим за змістом. Крім того, такий доказ подано після початку розгляду справи по суті. Недопустимими також є докази, якими відповідач підтверджує її відсутність у м. Києві у спірні періоди укладення додаткових угод до кредитного договору. Також суд не дав оцінки показам свідків, які підтвердили обставини видачі ОСОБА_3 кредиту у гривні. Апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання банку про витребування доказів від 18 жовтня 2016 року.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що позивач не довів обставин надання їй кредитних коштів у гривні, деякі операції щодо видачі кредиту в гривні (згідно виписки банку) мали місце в один і той же день, або суміжні, що є нелогічним. Крім того, 28 серпня 2013 року вона отримала новий паспорт, а додаткова угода № 11 від 19 вересня 2013 року до кредитного договору містить реквізити її попереднього паспорта.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 13 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду. 26 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 28 березня 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття кредитної лінії у доларах США (на суму 850 тис. доларів США із подальшим збільшенням кредитного ліміту до 1 130 000 доларів США).

До кредитного договору вносилися зміни, зокрема змінено й валюту зобов'язання - із долара США на гривню (останньою додатковою угодою № 12 від 10 жовтня 2013 року позичальнику відкрито максимальний ліміт кредитної лінії 15 млн грн зі сплатою 14 % річних на строк до 09 жовтня 2014 року).

Разом з тим, ОСОБА_3 визнала лише обставини отримання нею кредиту у розмірі 1 292 000 доларів США, посилаючись на його погашення у повному обсязі; укладення нею додаткових угод № № 8-12 до кредитного договору та отримання кредитних коштів у гривні заперечила, підтверджуючи такі доводи матеріалами кримінального провадження щодо підроблення її підпису у документах про отримання кредиту.

Висновком експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області від 18 червня 2015 року, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 26 травня 2015 року в кримінальному провадженні № 0001535, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 в наступних документах: договорі про відкриття кредитної лінії № 23/2011 від 28 березня 2011; додатковій угоді № 1 від 27 квітня 2011 року; додатковій угоді № 2 від 30 червня 2011 року; додатковій угоді № 3 від 04 серпня 2011 року; додатковій угоді № 4 від 14 жовтня 2011 року; додатковій угоді № 5 від 04 січня 2012 року; додатковій угоді № 6 від 06 лютого 2012 року; додатковій угоді № 7 від 02 липня 2011 року; додатковій угоді № 8 від 26 липня 2012 року; додатковій угоді № 9 від 13 вересня 2012 року; додатковій угоді № 10 від 30 липня 2013 року; додатковій угоді № 11 від 19 вересня 2013 року; додатковій угоді № 2 від 10 жовтня 2013 року; заяві на видачу готівки від 04 грудня 2012 року; заяві на видачу готівки від 07 травня 2013 року; заяві на видачу готівки від 01 лютого 2013 року; заяві на видачу готівки від 04 червня 2013 року; заяві на видачу готівки від 01 листопада 2012 року; заяві на видачу готівки від 04 березня 2013 року; заяві на видачу готівки від 03 жовтня 2013 року, виконані не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням дійсних підписів ОСОБА_3

Результати експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області від 18 червня 2015 року враховано судами не як висновки судової експертизи, а як доказ, поданий стороною у справі. Право на звернення із заявою про проведення судової почеркознавчої експертизи та наслідки неподання доказів у справі сторонам роз'яснювалося судами неодноразово, проте відповідних клопотань заявлено не було.

Вказаний висновок експерта судами оцінено у загальному порядку дослідження доказів на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку з іншими доказами у справі, у тому числі з урахуванням показань свідків (касирів банку), про допит яких та встановлені із їх пояснень обставини зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Нова оцінка доказів у справі виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.

Крім того, відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно частини першої статті 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином, посилання заявника на покази свідків на підтвердження обставин видачі позичальнику кредиту у гривні не впливають на правильність вирішення справи в силу вимог частини першої статті 218, частини першої статті 1051 ЦК України.

Судами відмовлено у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у повному обсязі у зв'язку з недоведеністю обставин щодо розміру виданого ОСОБА_3 кредиту у гривні, чим унеможливлюється встановлення дійсного розміру заборгованості за кредитом, що підлягає сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Разом з тим, при вирішенні справи судами залишено поза увагою те, що ОСОБА_3 визнала обставини отримання нею кредиту у розмірі 1 292 000 доларів США.

За змістом частини першої статті 82 ЦПК України (частина перша статті 61 ЦПК України у редакції до 15 грудня 2017 року) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Належність ОСОБА_3 підпису у документах про отримання кредиту у розмірі 1 292 000 доларів США не оспорюється сторонами та не є предметом перевірки за матеріалами кримінального провадження.

Разом з тим, зібраними у справі доказами суди не перевірили обставин повернення ОСОБА_3 кредиту у розмірі 1 292 000 доларів США й платежів за ним та обґрунтованість вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу за кредитом.

Допущені судами порушення процесуального закону згідно частини 3 статті 411 ЦПК України становлять підставу скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо доводів касаційної скарги про відхилення апеляційним судом клопотання банку про витребування доказів від 18 жовтня 2016 року, необхідно зазначити таке.

Згідно пункту «а» частини третьої статті 411 ЦПК України необґрунтоване відхилення судом клопотання учасника справи про витребування доказів є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд за обставин, якщо вказане порушення унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

У клопотанні від 18 жовтня 2016 року банк просив витребувати від Державної прикордонної служби України витяг з інформацією про перетин кордону України ОСОБА_3 за період із 01 квітня 2012 року по 07 квітня 2012 року.

Відмова у задоволенні вказаного клопотання не призвела до наслідків, передбачених пунктом «а» частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки у позові банку відмовлено у зв'язку недоведеністю обставин підпису позичальником оспорюваних додаткових угод до кредитного договору, а не у зв'язку з перебуванням ОСОБА_3 поза межами території України в період їх укладення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Контракт» задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді А. О. Лесько
В. В. Пророк
І. М. Фаловська
С. П. Штелик