Справа №463/3152/17
Провадження №2/463/462/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С.І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивача ОСОБА_1-Я.М.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання представника відповідача ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області ОСОБА_3 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про зобовязання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів КЗ ЛОР «ЛОЦМСЕ», Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в м. Львові про зобовязання до вчинення дій, визнання дій незаконними.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.06.2017р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В процесі розгляду даної справи, 06.09.2017р. представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі до залучення до участі в справі правонаступника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові, оскільки наказом Виконавчої дирекції ФССНВВ та ПЗ України № 483 від 25.05.2017р. припинено юридичну особу відповідача. Враховуючи, що процес припинення перебував на завершальній стадії, клопотання про зупинення провадження залишено відкритим. Судове засідання 25.09.2017р. відкладено.

Ухвалою суду від 31.01.2018р., постановленою в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, у звязку з припиненням юридичної особи відповідача, про що надано відповідні документи, відповідно до ст. 55 ЦПК України залучено до участі в справі правонаступника відповідача, відповідно до наказу Виконавчої дирекції ФССНВВ та ПЗ України № 206-ос від 31.10.2017р. ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області.

Також, в судовому засіданні 31.01.2018р. поставлено на обговорення заяву позивача від 22.09.2017р. про уточнення позовних вимог, подану відповідно до ст. 31 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017р. Зокрема, про ухвалення рішення, яким наказ № 35-ос від 19.04.2005р. вважати недійсним про її звільнення від 25.02.2005р. (виходячи з мотивів цієї заяви наказ про звільнення позивача з посади лікаря пульмонолога в звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя за п. 2 ст. 40 КЗпП України) та вважати її звільненою від 11.04.2005р. по закінченню належного 10-місячного терміну для лікування. Ухвалою суду від 31.01.2018р., постановленою в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, в прийнятті такої заяви відмовлено, оскільки позивачем змінюється (доповнюється) як предмет, так і підстава позову, а також за такою заявою вказано іншого відповідача.

Крім того, в судовому засіданні 31.01.2018р. представник відповідача ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області заявив клопотання про закриття провадження у справі, оскільки відповідачі є субєктами владних повноважень, внаслідок чого спір носить публічно-правовий характер, який належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Позивач, а також його повноважний представник проти обґрунтованості такого заперечили, оскільки вважають, що спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства. Позивач крім того зазначила, що в минулому зверталась до суду з позовом до відповідача в порядку адміністративного судочинства і провадження у справі було закрито, оскільки такий спір не підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В процесі вирішення даного клопотання, після повернення до зясування обставин у справі з метою дослідження адміністративної справи № 463/3903/16-а за позовом ОСОБА_5 до міського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Львові про визнання незаконними дій, зобов'язання до вчинення дій, а також з метою конкретизації позовних вимог позивач зазначила, що перший абзац прохальної частини позову не є позовною вимогою, а по суті, є рекомендацією відповідачам вирішити спір в позасудовому порядку.

Другий абзац прохальної частини позову, згідно з яким позивач просить «оформити відсутні по 15 % відшкодувань окремий акт МСЕК і відповідну постанову Фонду. В звязку з тим, що саме неякісне оформлення довідки № 009209 послужило підставою зловживань при нарахуванні страхових виплат, заповнити МСЕКом нову довідку по 15 % відповідно до вимог законодавчо-правових актів. Усунення помилки в даті зарахування з 26.02.2005р. замість 11.10.2004р. на розсуд самих МСЕКу і Фонду» предявлено до двох відповідачів.

Третій абзац прохальної частини позову, згідно з яким позивач просить «визнати дати нарахування 65 % по профзахворюванню з 09.12.2004р. (27.01.2005р.) незаконними через неврахування вимог ст. 21 Закону України № 1105 призначенням тільки «у випадку настання стійкої втрати працездатності», яка наступає при туберкульозі згідно п. 3 Постанови КМУ « 221 лише після 10 місяців безперервного неефективного лікування. Такою датою для нарахування 65 % по профзахворюванню є 11.04.2005р. (11.06.2004р. 11.04.2005р.)» предявлено до двох відповідачів.

Четвертий абзац прохальної частини позову, згідно з яким позивач просить «нарахувати страхові виплати по професійному листку непрацездатності зі 100 % оплатою з дня встановлення діагнозу (09.12.2004р.) по 11.04.2005р. як першій страховій виплаті з дня встановлення діагнозу профзахворювання та щомісячні страхові виплати» предявлено до ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області.

Пятий абзац прохальної частини позову,згідно з яким позивач просить «відповідно до нововиписаної довідки по 15 % втрати профпрацездатності та п. 21 Постанови КМУ № 221 нарахувати додаткові послуги по медикаментозному і санаторно-курортному лікуванню з причин наслідків травм хребта з обовязковим усуненням з п. 32 акту 428/8-771/12 помилки про їх зарахування по туберкульозу та внести замінивши в акті аналогічним записом» предявлено до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи».

Вимога, згідно з якою позивач просить «недораховану з вини МСЕК і Фонду суму страхових виплат на день виплати про індексувати відповідно до ст. 34 Закону України № 1105» предявлена до двох відповідачів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали адміністративної справи 463/3903/16-а, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про закриття провадження у справі підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до п. п. 1, 9 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження та спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення субєктного складу спірних правовідносин (участь у них субєкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обовязках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема повязаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

Як розяснив Пленум ВАС України в п. 14 Постанови № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», частина третя статті 17 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV) встановлює, що спори щодо визначення класу професійного ризику виробництва, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку.

Фонд та його робочі органи відповідно до покладених на них завдань, серед іншого, здійснюють контроль за використанням коштів Фонду, веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи.

За приписами частин шостої та сьомої статті 6 Закону № 1105-XIV рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обовязковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується. Рішення правління Фонду оформляється постановою. Постанови правління Фонду підлягають обовязковому оприлюдненню на офіційному веб-сайті Фонду протягом 20 робочих днів після їх прийняття.

Рішення правління Фонду, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

З огляду на те, що Фонд соціального страхування України наділений контролюючими функціями та правом видання обовязкових для страхувальників актів, спори за його участі та участі його робочих органів розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, в п. 15 цієї Постанови також міститься розяснення про те, що розумінні статті 1 Закону України від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію інвалідів в Україні» медико-соціальна експертиза це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоровя, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Статтею 3 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідність як міра втрати здоровя визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Медико-соціальну експертизу відповідно до абзацу першого пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоровя обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Комісії перебувають у віданні Міністерства охорони здоровя України і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі; міські, міжрайонні, районні комісії (абзац третій пункту 4 згаданого Положення).

Абзац четвертий пункту 10 цього Положення визначає, що комісія складається з представників Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства соціальної політики України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби Служби безпеки України та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості та, у разі потреби, працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» рішення медико-соціальних експертних комісій є обовязковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, реабілітаційними установами незалежно від типу і форми власності.

Таким чином, рішення медико-соціальних експертних комісій спрямовані на забезпечення реалізації державної політики у сфері реабілітації інвалідів, створення правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їхніх потреб у відновленні здоровя, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності, а тому вони мають публічний характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з мотивів позову, позивач по суті оскаржує дії відповідачів щодо нарахування їй відшкодувань по професійному захворюванню та після встановлення їй інвалідності, тобто внаслідок реалізації відповідачами владних управлінських функцій, що свідчить про публічно-правових характер спору, який належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що спір між сторонами є публічно-правовим, такий не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відтак, провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В свою чергу, підстава і предмет позову у адміністративній справі № 463/3903/16-а стосується проведеної індексації у вересні 2015-січні 2016 року та припинення утримування зайво виплачених коштів по 135,14 грн. щомісячно, повернення безпідставно утримані кошти за період з вересня 2015 по січень 2016 року в сумі 945,98 грн., зобов'язати донарахувати з січня 2016 року належу їй суму індексації згідно пільг інваліда, тоді як предмет і підстави позову у справі яка розглядається є повністю іншим.

Керуючись ст. ст. 19, 255, 260 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_4 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про зобовязання до вчинення дій закрити.

Розяснити позивачу, що розгляд таких справ відноситься до компетенції адміністративних судів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 05.02.2018 року.

Суддя: Леньо С.І.