АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/561/15 Головуючий у 1 інстанції: Неганова Н.В.
Провадження № 22-ц/796/3179/2018 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Сокуренка Євгена Сергійовича, який діє від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів. Зазначив, що 30 грудня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу, відповідно до якого він вніс на депозитний рахунок банку 25 000 доларів США, на умовах, визначених договором, строком на 366 днів - по 30 червня 2014 року включно. Навесні 2014 року, у зв'язку з припиненням функціонування банківських відділень банку на території Автономної Республіки Крим, його рахунки було заблоковано. 7 листопада 2014 року він звернувся до головного офісу ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою про розірвання договору і видачу грошових коштів та нарахованих відсотків в повному обсязі. Вказана заява була залишена без задоволення. ОСОБА_3 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму вкладу в розмірі 25 000 доларів США, відсотки за договором за період з 1 березня 2014 року по 17 листопада 2014 року в розмірі 1 615,07 доларів США, ненараховані відсотки за період з 18 листопада 2014 року по 7 квітня 2016 року в розмірі 347,26 доларів США; пеню за період з 18 листопада 2014 року по 7 квітня 2016 року в сумі 16 475,35 доларів США та три проценти річних за період з 18 листопада 2014 року по 7 квітня 2016 року в розмірі 1 041,78 доларів США, а всього 44 479,46 доларів США.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму вкладу в розмірі 25 000 доларів США, що еквівалентно 681 567 грн 50 коп., проценти в загальному розмірі 690,41 доларів США, що еквівалентно 18 822 грн 44 коп., а всього стягнуто 25 690,41 доларів США, що еквівалентно 700 389 грн 94 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу. Просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що 6 травня 2014 року правлінням Національного банку України була прийнята постанова № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя", згідно з якої ПАТ КБ «ПриватБанк» було зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Рішенням Центрального банку Російської Федерації від 21 квітня 2014 року було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Республіки Крим. Наявність вказаного рішення Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. Окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв'язку з цим відповідач не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях та платіжних документів. Згідно Федерального Закону «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя» було створено Автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», на яку покладено обов'язок виплати коштів вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк». Суд першої інстанції не з'ясував чи звертався позивач з аналогічним вимогами до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників». Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 5 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 5 грудня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу та відсотків скасовано, справу в цій частині направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Скасовуючи ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 05 грудня 2017 року, Верховний Суд виходив з того, що апеляційний суд не перевірив чи дотримана письмова форма договору банківського вкладу та не врахував, що матеріали справи не містять наведеного вище договору банківського вкладу від 30 грудня 2013 року, зі змісту судового рішення не вбачається, що він був предметом дослідження судом. Наявна копія договору банківського вкладу в установленому законом порядку не завірена.

В апеляційній інстанції представник ПАТ КБ "ПриватБанк" підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_3 та його представник не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення представника ПАТ КБ "ПриватБанк", дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції з урахуванням вказівок Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір №SAMDNWFD000 банківського вкладу «Стандарт», згідно з яким ОСОБА_3 передав ПАТ «КБ «Приватбанк» грошову суму у розмірі 25 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути цю суму, сплативши позивачу відсотки у розмірі 9% річних (а. с. 37-38, т. 1).

На виконання умов зазначеного договору ОСОБА_3 внесені грошові кошти у розмірі 25 000 доларів США (а. с. 12, т .1).

13 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до банку з заявою про розірвання договору і видачу депозиту та нарахованих відсотків (а. с. 15, т. 1).

Листом від 19 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовив ОСОБА_3 у виплаті суми вкладу та процентів, посилаючись на нестабільну ситуацію в країні, окупацію території АРК, де укладався договір банківського вкладу, прийняття правлінням Національного банку України постанови від 06 травня 2014 року № 260, згідно з якою тимчасово до закінчення окупації припинено подальшу діяльність українських банківських установ та їх відокремлених підрозділів на зазначеній території (а. с. 16-17, т. 1).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача суму вкладу в розмірі 25000 доларів США, що еквівалентно 681 567 грн. 50 коп. та проценти в загальному розмірі 690,41 доларів США, що еквівалентно 18 822 грн. 44 коп.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги з урахуванням вказівок Верховного Суду, погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493 (далі - Інструкція №492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового V розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до п. п. 1.3., 1.4., 2.9. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, форми касових документів, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, установлюються банком/небанківською фінансовою установою з урахуванням обов'язкових реквізитів, установлених цією Інструкцією, та технічних можливостей платіжного пристрою.

Касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - САБ).

Банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 надав копію договору №SAMDNWFD000 вклад «СТАНДАРТ» від 30 грудня 2013 року який містить факсимільне відтворення підпису голови правління та печатки банку, а також копію квитанції №SEM5001AIT від 30 грудня 2013 року (а. с. 37-40, т. 1).

Пунктом 20 договору №SAMDNWFD000 вклад «СТАНДАРТ» від 30 грудня 2013 року передбачено, що при укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відтиску печатки банку. Договір містить дані щодо прізвища працівника банку, який здійснював його оформлення - ОСОБА_4, її підпис, та номер телефону - НОМЕР_1 (а. с. 38, т. 1).

Квитанції №SEM5001AIT від 30 грудня 2013 року містить електронний підпис САБ (ODPS.SEMSDCUH001AIT).

Таким чином, форма договору №SAMDNWFD000 вклад «СТАНДАРТ» від 30 грудня 2013 року та квитанції відповідають вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492.

Копія договору №SAMDNWFD000 вклад «СТАНДАРТ» від 30 грудня 2013 року та квитанції були посвідчені адвокатом Дугіновим Д.А., що відповідає п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка надає адвокату право посвідчувати копії документів у справах, які він веде.

Колегія суддів також враховує те, що на підтвердження укладення договору банківського вкладу ОСОБА_3 було надано посвідчену копію виписку з рахунку позивача за період з 30 грудня 2013 року по 14 липня 2014 року №51722412, номер рахунка: НОМЕР_2, з якої вбачається, що позивачу відкривався рахунок, нараховувалися проценти на вклад (а. с. 40-41, т. 1).

До суду першої інстанції ОСОБА_3 надав дублікат чеку №TS208095, отриманий 28 березня 2016 року у відділенні ПАТ «КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Київ, вул. Серафимовича, 13, який містить відтбиток печатки ПАТ "КБ "ПриватБанк" та підпис працівника банку ОСОБА_6, дублікат чеку №TS212963, отриманого 30 березня 2016 року у відділенні ПАТ «КБ «ПриватБанк» за адресою: м. Київ, вул. М.Раскової, 19, який також містить штамп банку з зазначенням працівника банку ОСОБА_7 У вказаних дублікатах містяться дані щодо внесення ОСОБА_3 коштів в сумі 25 000 доларів США 30 грудня 2013 року на рахунок НОМЕР_2 (а. с. 93, 94 , т. 2).

Позивач ОСОБА_3 також надав копію банківської картки за номером НОМЕР_3, що співпадає з номером рахунка, для зарахування процентів згідно з п. 3 договору №SAMDNWFD000 (а. с. 95, т. 2).

В суді першої інстанції представник ПАТ КБ «Приватбанк» не спростовував факту укладення договору банківського вкладу з позивачем та внесення ним коштів на рахунок. Також представник відповідача не надав доказів того, що електронний підпис САБ(ODPS.SEMSDCUH001AIT), не належить банку.

Обгрунтування заперечень ПАТ «КБ «Приватбанк» проти позову ОСОБА_3 зводилися лише до припинення діяльність відокремлених підрозділів банку на території АРК згідно з постановою правління Національного банку України від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя" та відсутністю доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях та платіжних документів.

Разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що інформація щодо укладення договорів та банківських операціях, що здійснювалися на території АРК, зберігалися лише в підрозділах банку на території АРК, а відповідна інформація відсутня в центральному відділенні та її технічно не можливо отримати. Слід враховувати, що стороною договору №SAMDNWFD000 вказане саме ПАТ КБ «ПриватБанк», а не відповідна філія, договір депозиту має серійний номер: 484220463. Відтак, ПАТ КБ «ПриватБанк» мало забезпечити збереження даних щодо укладення договорів на території АРК, використання електронних цифрових підписів та рух коштів .

Представник ОСОБА_3 вказував на те, що на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» було розміщено повідомлення щодо відкриття сервісу для клієнтів банку з АРК щодо надання інформації про стан своїх рахунків за номером телефону 3700, та просив витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо звернення ОСОБА_3 до банку за вказаним номером (а. с. 109-110, т. 1). Такої інформації ПАТ КБ «ПриватБанк» надано не було.

Враховуючи викладене, суд обґрунтовано вважав доведеним факт укладення між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору №SAMDNWFD000 банківського вкладу «Стандарт» від 30 грудня 2013 року, внесення позивачем коштів на депозит та стягнув з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму вкладу та проценти відповідно до ст. ст. 1060, 1061 ЦК України.

Колегія суддів також враховує, що в апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростовувало факт укладення договору, а посилалося лише на неможливість здійснення банківської діяльності на території АРК у зв'язку з окупацією.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що 6 травня 2014 рокуправлінням Національного банку України було прийнято постанову № 260 згідно з якої ПАТ КБ «ПриватБанк» було зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів розташованих на території АРК і міста Севастополя; а також на те, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Припинення діяльності відокремлених підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК не є підставою для звільнення ПАТ КБ «ПриватБанк» від виконання своїх зобов'язань за договором вкладу.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сокуренка Євгена Сергійовича, який діє від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 квітня 2018 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Українець Л.Д.