Справа № 194/1310/17
Номер провадження № 2/194/90/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2018 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Шеймухової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. В обґрунтування своєї позовної заяви позивач посилається на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2005 року є власником 1/2 квартири АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, але з вересня 2012 року та по теперішній час він не мешкає за місцем реєстрації, його речей в квартирі не має, спроб вселитися відповідач не здійснював, за комунальні послуги не сплачує, добровільно знятися з місця реєстрації він не має наміру. Реєстрація відповідача в квартирі АДРЕСА_1 перешкоджає їй повноцінно та безперешкодно користуватися та розпоряджатися власністю, отримати субсидії при оплаті комунальних послуг. Просить усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні її власністю, а саме квартирою № 57 в буд. № 5-а по вул. Шахтарська в м. Тернівка Дніпропетровської області, позбавивши відповідача права користування зазначеним житловим приміщенням, та шляхом зняття відповідача, який зареєстрований в зазначеній квартирі, з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_2, а також стягнути з відповідача на її користь сплачену нею суму судового збору у розмірі 640,00 грн.

Позивач надала до суду письмову заяву згідно якої позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити, а також розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути цивільну справу у заочному порядку.

Представник третьої особи відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 20 квітня 2005 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 купили квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2005 року, посвідчений державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори(а.с.8).

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7265411 від 17 травня 2005 року, виданого КП «Тернівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності є власниками по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1(а.с.9).

Згідно виписки з адресної картки, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради 20 листопада 2017 року за вих. № 1971, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.13).

Відповідно до акту від 20 листопада 2017 року, складеного начальником ЖРЕД-10 ОСОБА_7 та сусідами ОСОБА_8, ОСОБА_9, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, але з вересня 2012 року по теперішній час не мешкає в ній (а.с.14).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради 17 листопада 2017 року, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 (а.с.15).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 27 листопада 2017 року, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.16).

Відповідно до акту від 12 лютого 2018 року, складеного начальником ЖРЕД-10 ОСОБА_7 та сусідами ОСОБА_8, ОСОБА_9, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, але з вересня 2012 року по теперішній час не мешкає в ній (а.с.38).

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., громадяни України зобовязані протягом 10 днів після прибуття на нове місце проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2 не є членом сім'ї позивача та не проживає в зазначеному приміщенні з вересня 2012 року, тому суд з урахуванням вимог ст. ст. 64, 156 ЖК України, ч. 2 ст. 3 СК України приходить до висновку, що до даних правовідносини можуть бути застосовані вимоги ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, однак оскільки ст. 16 ЦК України не передбачено захист цивільних прав та інтересів шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, тому позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 6, 7 ч.1 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 3 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 258, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи виконкому Тернівської міської ради Дніпропетровської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3, в користуванні та розпорядженні квартирою № 57 в будинку № 5-а по вул. Шахтарська в м. Тернівка Дніпропетровської області, позбавивши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування квартирою № 57 в будинку № 5-а по вул. Шахтарська в м. Тернівка Дніпропетровської області, що є підставою для зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Заява про перегляд цього рішення може бути подана відповідачем в Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області або через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя: В.О. Корягін