Провадження № 2/641/222/2018 Справа № 641/6191/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання Бєлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість за договором позики від 03.03.2011 з урахуванням 3% річних та індексу інфляції в загальному розмірі 198450,00 грн., відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.03.2011 вона передала у борг своїй донці ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 145488,00 грн. строком повернення до 01.07.2015, на підтвердження чого останньою було надано розписку. Ці грошові кошти її донці були необхідні для задоволення побутових потреб її сімї, а саме для здійснення ремонтних робіт в належній чоловіку доньки квартирі АДРЕСА_1. Однак, передані в борг грошові кошти до теперішнього часу не повернуті, зобовязання порушене, тому позивач вважає за необхідне вимагати повернення суми боргу з урахування 3% річних та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Також позивач вказує, що під час отримання позики ОСОБА_3 перебувала у шлюбі із ОСОБА_2, позичені кошти були використані в інтересах сімї, тому і її донька, і ОСОБА_2 мають солідарно відповідати за укладеним ОСОБА_3 в інтересах сімї договором позики.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти позову ОСОБА_1, подав до суду зустрічний позов, в якому просить відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 64000,00 грн., яку просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь.

Обґрунтовуючи свої зустрічні вимоги, ОСОБА_2 посилається на те, що в результаті подання чергового позову про стягнення боргу за договором позики йому було спричинено моральну шкоду, розписка за договором була сфабрикована ОСОБА_1 та ОСОБА_3, обставини за позовом є вигаданими та такими, що принижують його честь і гідність, внаслідок чого він зазнав душевних страждань, змушений збирати документи до суду, замість того, щоб працювати і влаштовувати свої особисті справи та приділяти увагу своїм близьким та рідним. Розмір моральної шкоди він оцінює саме у заявленому ним розмірі.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просили відмовити, посилаючись на те, що моральна шкода відшкодовується лише особою, яка її завдала за наявності вини останньої, а визначаючи розмір моральної шкоди, позивач має зазначати, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, та з яких міркувань він виходив, вказуючи розмір, якими доказами це підтверджується. Оскільки ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження своїх вимог, відсутні підстави для задоволення його позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги визнали в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 вважали необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_8 у судове засідання не зявились, були належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, відповідно до положень ч. 3 ст. 223 ЦПК України їх незявлення не перешкоджає вирішенню спору, оскільки їх пояснення щодо предмету спору викладені письмово та містяться в тексті зустрічного позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

03 березня 2011 року ОСОБА_9 передала у борг ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 145488,00 грн., які остання зобовязалась повернути до 01.07.2015, на підтвердження чого надано власноруч написану розписку, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 10).

З тексту даної розписки вбачається, що грошові кошти отримані ОСОБА_3 за згодою її чоловіка ОСОБА_2 для задоволення потреб подружжя, а саме здійснення ремонту в квартирі № 385 по пр. 50-річчя СРСР (після перейменування пр. ОСОБА_10),12 в м. Харкові.

Квартира № 385 по пр. 50-річчя СРСР (після перейменування пр. ОСОБА_10),12 в м. Харкові належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.10.1995 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний № 3-95-63520-ПС1.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналізуючи дані положення, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Як визначено ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановленого договором.

В порушення умов укладеного договору передані у борг грошові кошти у строк, визначений договором, у добровільному порядку не повернуті.

Положення ст. 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором чи законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено зобовязання боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку, наданого представником позивача, сума боргу за договором позики від 03.03.2011 складає 198450,00 грн., з яких 145488,00 грн. сума основного боргу, 9470,00 грн. 3% річних, 43492,00 грн. індекс інфляції за період з 01.07.2015 по 31.08.2017.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 03.03.2011 обґрунтовані.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про солідарне стягнення суми заборгованості за договором позики з позичальника ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_2 суд має зазначити наступне.

Так, статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила, що грошові кошти у своєї матері ОСОБА_1 вона позичала за згоди свого чоловіка ОСОБА_2, останній просив її батьків позичити грошові кошти, які обіцяв повернути як тільки знайде роботу. Ці грошові кошти необхідні були їм для проведенні ремонтних робіт у квартирі, в якій вони мешкали разом із їх спільною дитиною. ОСОБА_2 контролював процес проведення ремонтних робіт, розплачувався за них, однак саме вона підписувала акт виконаних робіт, договір підряду, договірну ціну на капітальний ремонт, прибутковий касовий ордер, локальний кошторис.

Відповідач ОСОБА_2 не надавав жодних доказів на спростування позиції позивача ОСОБА_1 щодо використання позичених грошових коштів саме в інтересах сімї, проведення ремонтних робіт в належній йому квартирі.

За таких обставин суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з урахування наявних у справі та досліджених у судовому засіданні доказів.

Що стосується зустрічних вимог ОСОБА_2 про відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду (ст.. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обовязок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, не надано обґрунтування її розміру, вини ОСОБА_1 у його душевних стражданнях, суд вважає, що зустрічні вимоги ОСОБА_2 не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; АДРЕСА_2) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2; РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2; Харківська область, Балаклійський район, смт Андріївка, вул. Краснокутська 56) заборгованість за договором позики від 03 березня 2011 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 198450,00 грн. (сто девяносто вісім тисяч чотириста пятдесят гривень 00 коп.)

Стягнути в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1984,50 грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2018 року.

Суддя: ОСОБА_12