АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/532/18Головуючий по 1 інстанції Скляренко В.М. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2018 року м.Черкаси

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області у складі:

Гончар Н.І., Ювшина В.І., Пономаренка В.В.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк «Михайлівський»

особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2018 року, ухваленого судом в складі судді Скляренко В.М., у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів , - :

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Банк «Михайлівський» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 10 липня 2015 року між нею та АТ «Банк «Михайлівський» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 978-021-000094900, відповідно до якого Банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 20 000 грн. у тимчасове користування на строк до 08 жовтня 2015 року та зобов'язується сплачувати проценти за користування ним.

15 лютого 2016 року нею було додатково внесено 10 000 грн. та відповідно сума депозиту склала 30 000 грн., що підтверджується квитанціями від 10 липня 2015 року на суму 20 000 грн. та від 15 лютого 2016 року на суму 10 000 грн.

Відповідно до п .п. 12. п. 2.1 Договору № 978-021-000094900 від 10 липня 2015 року та додаткової угоди до договору № 1 від 10 липня 2015 року у разі, якщо вкладник не звертається до Банку із заявою про відміну пролонгації при настанні дати повернення вкладу, цей договір вважається продовженим на той самий строк.

08 жовтня 2015 року договір № 978-021-000094900 від 10 липня 2015 року був пролонгований на той же термін (90 днів до 06 січня 2016 року).

06 січня 2016 року до вказаного договору були внесені зміни, а сам договір був пролонгований знову на той самий строк (90 днів до 04 квітня 2016 року) та з 04 квітня 2016 року до 03 липня 2016 року.

Весь цей період Банк вчасно кожні два тижні перераховував проценти, які позивачем знімалися за допомогою банківської картки НОМЕР_1.

15 травня 2016 року вона отримала останню виплату процентів згідно Договору № 978-021-000094900 від 10 липня 2015 року.

На підставі рішення НБУ від 23.05.2016 року № 14/БТ АТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про затвердження тимчасової адміністрації АТ «Банк Михайлівський» згідно з яким 23 травня 2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу.

Для отримання коштів за вкладом вона в день закінчення договору, а саме 03 липня 2016 року, а також додатково 15 серпня 2016 року, звернулася до відповідача ПАТ «Банк Михайлівський» для отримання довідки про стан рахунку.

Листом від 19 серпня 2016 року за № ЗГ1/699, № ЗГ1/700 та ЗГ1/2492/1 від 08 вересня 2016 року їй було надано довідку про стан рахунку, з якої вбачалося, що на її рахунку обліковувалося 30 000 грн. вкладу (депозиту) та 86 грн. 88 коп. процентів на рахунку для нарахування процентів.

23 січня 2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб через уповноважений банк ПУМБ у м. Черкаси здійснив часткову виплату її депозиту у сумі 20 000 грн. та 86 грн. 88 коп. процентів, а 07 червня 2017 року здійснив виплату залишку депозиту ще на суму 10 000 грн. Таким чином, сума депозиту 30 000 грн. та проценти їй були сплачені повністю.

Однак виплата їй депозиту спочатку в сумі 20000 грн. відбулася через вісім місяців після введення процедури виведення Фондом банку з ринку, а остаточна виплата проведена 07 червня 2017 року. Весь цей час Фонд гарантування вкладів фізичних осіб користувався її вкладом всупереч її волі.

Також вказує, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб був зобов'язаний виконати вимогу про повернення їй вкладу, однак свого зобов'язання за договором і законом своєчасно не виконав, що відповідно до ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з АТ «Банк «Михайлівський», в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на її користь: 5834 грн. процентів за банківським вкладом за ставкою 25% за прострочений період; 3% річних за прострочений період в загальній сумі 550 грн.; інфляційні за прострочений період в загальній сумі 3338 грн.; пеню в загальній сумі 198000 грн. Всього просила стягнути на її користь 202 636 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення є незаконним та необґрунтованим, просила його скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказувала, що її конституційні права на звернення до суду порушуються, оскільки в разі відмови в задоволенні її вимог вона буде позбавлена можливості звернутися до суду після усунення перешкод, які існують у вигляді введення тимчасової адміністрації банку. Зазначає, що введення мораторію не є перешкодою для задоволення майнових вимог кредиторів до банку про що свідчать правові позиції ВСУ. Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регулює порядок стягнення коштів при запровадженні тимчасової адміністрації банку, між тим цим законом питання стягнення коштів при запровадженні тимчасової адміністрації на підставі рішень судів не регулюється.

Вважає, що наявність обмежень щодо нарахування та стягнення виплат проведення виплат Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є підставою для відмови їй у позові, оскільки підстави припинення зобов»язань визначено в Главі 50 ЦК України, а ст.. 36 вказаного Закону лише встановлює певні особливості виконання таких зобов»язань.

Вказує, що її вимоги стосувалися виплати коштів за договором вкладу, строк якого закінчився, а тому обмеження викладені в ч.5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на її правовідносини з Банком не поширюються, а тому вона має право на відшкодування збитків, викликаних неправомірною поведінкою банку в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вказує, що інфляційні нарахування та проценти не є санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу., який пролягає у відшкодуванні майнових втрат кредитора.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VІІІ "Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає в повній мірі зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що 10 липня 2015 року між ОСОБА_5 та АТ «Банк Михайлівський» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) № 978-021-000094900 відповідно до умов якого Вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти Вкладника та зараховує їх на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 у гривні, що відкривається Банком на ім'я Вкладника, і зобов'язується виплачувати Вкладнику суму вкладу та проценти на умовах та порядку, встановлених цим договором та Умовами розміщення вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський».

Умовами договору визначено, що Банк приймає вклад на наступних умовах: початкова сума вкладу не менше 1000 грн.; строк вкладу 90 днів; вклад розміщується з дати укладення Договору 10.07.2015 року по 08.10.2015 року (день закінчення строку вкладу); Банк нараховує проценти на суму вкладу за ставкою від 1000 грн. і більше 25% річних; Банк сплачує проценти на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський»; Банк сплачує суму вкладу на рахунок Вкладника № НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Михайлівський».

Також, 10 липня 2015 року між ОСОБА_5 та АТ «Банк Михайлівський» була укладена Додаткова угода № 1 до Договору банківського вкладу (депозиту) № 978-021-000094900, відповідно до умов якої сторони домовилися доповнити п. 2.2. Статті 2 «Умови вкладу» новим абзацом, згідно якого у разу, якщо Вкладник не звернувся до Банку з письмовою вимогою про відміну пролонгації Договору в день закінчення чергового строку вкладу Банк здійснює донарахування процентів за вкладом з початку чергового строку вкладу по день закінчення чергового строку вкладу у розмірі бонусової процентної ставки на суму вкладу, що складає 6,85% річних.

10 липня 2015 року між ОСОБА_5 та АТ «Банк Михайлівський» була укладена Додаткова угода № 1 до Договору банківського вкладу (депозиту) № 978-021-000094900, відповідно до умов якої сторони домовилися викласти п. 2.2. Статті 2 «Умови вкладу» в новій редакції, згідно якої в кожному випадку автоматичної пролонгації Договору, якщо це передбачено Договором, Банк нараховує проценти на суму вкладу протягом нового строку вкладу, вказаного в п. 2.1 даного Договору, на умовах та за процентною ставкою, що діє в Банку на день пролонгації Договору для банківських вкладів з відповідною назвою, а у разі якщо Вкладник до дня закінчення строку вкладу (включно) оформить будь-який інший депозитний продукт Банку та внесе грошові кошти в якості вкладу (депозиту) в розмірі не меншому суми вкладу на рахунок, реквізити якого вказані в підпункті 11 пункту 2.1 Статті 2 «Умови вкладу», Банк здійснить донарахування процентів за вкладом з початку чергового строку вкладу до день закінчення чергового строку вкладу у розмірі конусної процентної ставки на суму вкладу, що складає 6,85% річних.

06 січня 2016 року між ОСОБА_5 та АТ «Банк Михайлівський» був укладений Договір про внесення змін до Договору банківського вкладу (депозиту) № 978-021-000094900, відповідно до умов якої сторони домовилися викласти підпункти 9 та 10 пункту 2.1 Договору в новій редакції, згідно якої Банк сплачує проценти на рахунок № НОМЕР_2 а суму вкладу на рахунок Вкладника НОМЕР_4 в ПАТ «Банк Михайлівський».

На виконання умов Договору банківського вкладу (депозиту) № 978-021-000094900 позивачкою було внесено вклад 10 липня 2015 року в розмірі 20 000 грн. та 15 лютого 2016 року в розмірі 10 000 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 14).

Згідно довідки ПАТ «Банк Михайлівський» про стан рахунку № НОМЕР_3 станом на 19 травня 2016 року залишок на балансовому рахунку № НОМЕР_3 становить 0,87 грн., також 19 травня 2016 року зафіксовано банківську операцію (платіж) про надходження на даний рахунок коштів в сумі 30 000 грн., платником значиться ТОВ «ІРЦ» (а.с.19-20).

Згідно довідки ПАТ «Банк Михайлівський» про стан рахунку № НОМЕР_2 від 19 серпня 2016 року станом на 19 травня 2016 року залишок на балансовому рахунку № НОМЕР_2 становить 0,46 грн. При цьому в цей же день - 19 травня 2016 року зафіксовано банківську операцію (платіж) про надходження на даний рахунок коштів в сумі 86 грн. 88 коп., платником значиться ТОВ «ІРЦ» (а.с.21-22).

На підставі рішення Правління Національного Банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12 липня 2016 року прийнято рішення № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з який з 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнку Ю.П.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1702 від 01 вересня 2016 року призначено уповноваженою особою фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» Волкову О.Ю.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 265 від 24 січня 2017 року делеговані повноваження уповноваженої особи Фонду - Волкову О.Ю. з 25 січня 2017 року визначені ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Грищенку В.В. з 25 січня 2017 року повноваження визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 частини 2 статті 37, пунктом 4 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1 та 2 статті 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За змістом статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-У1 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним Законом, що регулює правовідносини, що виникли між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Доводи апелянта про те, що введення ліквідаційної процедури у Банку та обмеження встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є підставою для відмови в позові про стягнення виплат пов»язаних з неналежним виконанням грошового зобов»язання на підставі норми ЦК України є такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, оскільки Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку є спеціальним і в даному випадку підлягають застосуванню саме норми цього Закону, а не норми ЦК України на що вказує позивачка.

Доводи апеляційної скарги про те, що інфляційні нарахування на суму боргу не є санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, а тому на її думку підлягають стягненню, також не можуть бути прийняті до уваги оскільки відповідно до положень пункту 3 частини 5 статті 36 вищевказаного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування крім інших фінансових санкцій також неустойки (штрафу, пені), про стягнення яких заявила вимоги позивачка, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов»язань банку.

Також є такими, що не заслуговують на увагу твердження автора апеляційної скарги про порушення її конституційних прав у разі відмови в задоволенні її позовних вимог, оскільки в ході розгляду справи порушення її прав встановлено не було.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з»ясувавши обставини справи, установивши характер спірних правовідносин та дослідивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, на законність та обгрунтованість судового рішення не впливають.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду, яке просить скасувати ОСОБА_5 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

В.І. Ювшин

В.В. Пономаренко