Постанова

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 314/4688/16-ц

провадження № 61-7209 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 9 листопада 2017 року у складі судді Крилова О. В.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 вересня

2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2008 року у розмірі 37 240,24 доларів США, що еквівалентно 935 474,82 грн та судовий збір у сумі 14 174,74 грн.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 9 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що подана ОСОБА_1 апеляційна скарга не відповідала вимогам процесуального закону, а саме не оплачена судовим збором. У наданий судом строк заявник, не усунув недоліки апеляційної скарги.

У касаційній скарзі, поданій 4 грудня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу повернути до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права і безпідставно визнав неподаною та повернув апеляційну скаргу у зв'язку з несплатою судового збору. Зазначено, що незважаючи на часткову сплату судового збору, суд апеляційної інстанції не вирішив клопотання про відстрочення сплати решти суми судового збору до вирішення справи апеляційним судом, а констатував факт часткового виконання ухвали апеляційного суду щодо сплати судового збору.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Установлено, що 27 вересня 2017 року Вільнянським районним судом Запорізької області ухвалено рішення, яким з ОСОБА_1 на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2008 року у розмірі 37 240,24 доларів США, що еквівалентно

935 474,82 грн та судовий збір у сумі 14 174,74 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Частиною другою статті 297 ЦПК України, у редакції, чинній на час постановлення ухвали, передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 297, статті 121 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали, суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог статей 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали. Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає її вимоги, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається заявникові.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, з наданням строку для усунення вказаного недоліку протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

Підставою залишення апеляційної скарги без руху зазначена несплата судового збору, який визначений у розмірі 15 592,21 грн.

ОСОБА_1 ухвалу суду апеляційної інстанції отримав 2 листопада

2017 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду ОСОБА_1 сплатив

1 000 грн у рахунок судового збору та заявив клопотання, у якому просив відстрочити сплату судового збору, мотивуючи тим, що має епізодичні доходи та на його утриманні перебуває малолітній онук ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, який є дитиною-інвалідом.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 9 листопада

2017 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернено особі, яка її подала.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на часткове внесення коштів на рахунок сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, а саме з визначених судом 15 592,21 грн, ним сплачено 1 000 грн та не вирішення судом апеляційної інстанції клопотання про відстрочку сплати решти судового збору до закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України у редакції Кодексу на час постановлення оскаржуваної ухвали, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (стаття 292 ЦПК України, у редакції Кодексу, чинній на час постановлення ухвали).

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги, що призвело до обмеження реалізації права заявника на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки не вирішення поданого заявником клопотання щодо відстрочення сплати судового збору та повернення заявнику апеляційної скарги з підстав несплати судового збору, порушує права заявника.

За викладених обставин ухвала апеляційного суду Запорізької області

від 9 листопада 2017 року не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 9 листопада 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик