Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 243/7100/16-ц

провадження № 61-16465св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4,

суб'єкт оскарження - державний виконавець відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

заінтересовані особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Едвін Стіл Корпорейшн»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Донецької області від 31 січня 2018 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Соломахи Л. І., Будулуци М. С.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересовані особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Едвін Стіл Корпорейшн» (далі - ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн»).

Скарга обґрунтована тим, що 04 вересня 2015 року рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 23 вересня 2013 року № 3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») у сумі 14 854 358,41 грн.

На виконання вказаного рішення 27 листопада 2015 року відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 49499305.

27 листопада 2015 року між ПАТ «Промінвестбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал Фінанс» (далі - ТОВ «Універсал Фінанс») укладений договір відступлення права вимоги № 39/347, 151127-4/Ф, за яким первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги за кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 23 вересня 2013 року № 3, укладеним між первісним кредитором та Приватним підприємством «Зернопродукт» (далі - ПП «Зернопродукт»).

27 листопада 2015 рок між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Універсал Фінанс» укладений договір відступлення права вимоги № 39/347-5, 151127-9/У за договором поруки від 23 вересня 2015 року № 7-в, укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_4, який забезпечує виконання умов кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 23 вересня 2013 року № 3.

27 листопада 2015 року між ТОВ «Універсал Фінанс» та ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» укладений договір відступлення права вимоги № 151127-1 З/У, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору на підставі договору відступлення права вимоги від 27 листопада 2015 року № 39/347, 151127-4/Ф за наступним кредитним договором, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ПП «Зернопродукт». Загальна сума боргу за договором становить 27 701 113,78 грн.

Згідно із вказаним договором (у редакції додаткової угоди від 30 листопада 2015 року № 1), із моменту зарахування у повному обсязі суми відшкодування за відступлення права вимоги за кредитним договором, відповідно до умов пункту 2.1.1 цього договору, до нового кредитора переходять всі права кредитора щодо боржника, які належали до цього первісному кредитору за кредитним договором. Передбачене цим договором право вимоги за зобов'язаннями, що випливають із кредитного договору, переходить до нового кредитора виключно після виконання ним у повному обсязі зобов'язань перед первісним кредитором, визначених у пункті 2.1.1 цього договору.

Також, 27 листопада 2015 року між ТОВ «Універсал Фінанс» та ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» укладений договір відступлення права вимоги № 151127-18У за договором поруки від 23 вересня 2013 року № 7-в, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_4

Згідно з пунктом 2.1 цього договору моментом переходу права вимоги первісного кредитора за договором поруки є момент підписання договору та отримання оплати за відступлення права вимоги відповідно до пункту 2.1.1 договору відступлення, тобто отримання 4 044 000,00 грн. На виконання умов пункту 2.1.1 договору

(у редакції додаткової угоди від 30 листопада 2015 року № 1), ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» платіжним дорученням від 27 листопада 2015 року № 1 перераховано на користь ТОВ «Універсал Фінанс» кошти у сумі 4 044 000,00 грн та товариство набуло право вимоги за зобов'язаннями, що випливають з кредитного договору та договору поруки.

У зв'язку з викладеним, ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06 січня 2016 року замінено стягувача в рамках виконавчого провадження № 49499305.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року задоволено заяву ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» про відмову від примусового виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2015 року, прийнято відмову стягувача ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» від примусового виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області та виданого на його виконання 16 листопада 2015 року виконавчого листа про стягнення заборгованості у розмірі 14 854 358,41 грн.

15 серпня 2016 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 49499305. При цьому пунктом 4 цієї постанови прийнято рішення про стягнення з боржника виконавчого збору за постановою від 15 березня 2016 року

№ 49499305.

22 серпня 2016 року відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51964907, якою відкрито виконавче провадження зі стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі

1 485 801,24 грн.

Вважає, що вказана вище постанова від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження суперечить нормам чинного законодавства, оскільки виконавчий збір стягується в рамках виконавчого провадження.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив визнати неправомірною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51964907.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Останньою ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 23 листопада 2017 року скаргу ОСОБА_4 задоволено. Визнано постанову Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51964907 неправомірною та скасовано.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від 22 серпня 2016 року постановлена безпідставно, тому вимоги скарги є обґрунтованими.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 31 січня 2018 року апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області

від 23 листопада 2017 року скасовано. У задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ухвалюючи постанову від 22 серпня 2016 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 1 485 801,24 грн діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у межах своїх повноважень.

У квітні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Донецької області від 31 січня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач діяв всупереч статтям 6, 19 Конституції, статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки норми зазначеного закону в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови, не передбачалась можливість виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, застосування апеляційним судом пункту 3.7.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень суперечить статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Також апеляційний суд не звернув увагу на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору повинна бути винесена не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_4

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін з огляду на таке.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 23 вересня 2013 року № 3 у сумі 14 854 358,41 грн.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 листопада 2015 року відкрито виконавче провадження № 49499305 із виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 вересня 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 14 854 358,41 грн та судового збору у сумі 3 654,00 грн із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Промінвестбанк».

Відповідно до постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15 березня 2016 року про стягнення виконавчого збору № 49499305 у розмірі 1 485 801,24 грн вирішено питання про стягнення з ОСОБА_4 виконавчий збір у зазначеній сумі, боржнику наданий семиденний строк для самостійного виконання рішення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року заяву ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» про відмову від примусового виконання рішення Слов'янського міськрайонного суду від 04 вересня 2015 року задоволено, прийнято відмову стягувача ТОВ «Едвін Стіл Корпорейшн» від примусового виконання за рішенням Слов'янського міськрайонного суду та виданого на його виконання

16 листопада 2015 року виконавчого листа про стягнення заборгованості у розмірі

14 854 358,41 грн.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15 серпня 2016 року закінчено виконавче провадження № 49499305 та виділено в окреме виконавче провадження постанову № 49499305 про стягнення з боржника виконавчого збору від 15 березня 2016 року.

Постановою від 22 серпня 2016 року Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яку оскаржує заявник, відкрито виконавче провадження про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 485 801,24 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»

(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

від 15 березня 2016 року про стягнення виконавчого збору заявником не оскаржувалася є чинною, а отже є належним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Не є зазначена постанова і предметом перевірки у цій справі, оскільки заявником оскаржена постанова державного виконавця

від 22 серпня 2016 року.

При винесені оскаржуваної постанови були відсутні підстави, передбачені статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Отже оскаржувана постанова відповідає вимогам закону.

Крім того, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії державного виконавця при закритті виконавчого провадження 15 серпня 2016 року по виділенню в окреме провадження постанови від 15 березня 2016 року про стягнення виконавчого збору відповідали вимогам закону, оскільки постанова про стягнення з боржника виконавчого збору є чинною та ніким не оскаржена.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач діяв всупереч статтям 6, 19 Конституції, статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки норми зазначеного закону в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної постанови, не передбачалась можливість виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», є безпідставними, оскільки за встановленими обставинами постанова про стягнення виконавчого збору винесена державним виконавцем не під час закриття виконавчого провадження, а була постановлена державним виконавцем ще 15 березня 2016 року, тобто до закриття виконавчого провадження, і була чинною на час закриття виконавчого провадження, а тому у державного виконавця були відсутні передбачені законом підстави для залишення указаного виконавчого документу без виконання.

Статтею 387 ЦПК України 2004 року встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Донецької області від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик