Ухвала

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 361/1936/16-ц

провадження № 61-2490св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

вирішив питання про зупинення касаційного провадження у справі № 361/1936/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року у складі судді Петришин Н. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року в складі суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І. до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 357/16594/15-ц,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 нараховані проценти за договором позики у розмірі 90 835 грн 96 коп., штраф у розмірі 138 459 грн 58 коп. та 3 % річних у розмірі 17 353 грн 74 коп., а всього разом 246 649 грн 28 коп.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на судовий збір у розмірі 670 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що немає підстав для стягнення курсової різниці, оскільки спір вже був вирішений судом, а тому пред'явлення після цього до іншої сторони додаткових вимог про стягнення курсової різниці не передбачено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що законом не передбачено такої відповідальності боржника, як стягнення курсової різниці після ухвалення судового рішення про стягнення всієї суми боргу.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення у частині відмови у задоволенні позову про стягнення 393 023 грн 10 коп. та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що предметом спору у цій справі є стягнення різниці, що утворилася унаслідок зміни курсу гривні до долара США, нових вимог про стягнення 172 000 грн боргу, які вже були стягнуті згідно з рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 листопада 2012 року, позивачем не заявлено, а лише про застосування частини другої статті 533 ЦК України.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 січня 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що сторони визначили зобов'язання в іноземній валюті, але ці гроші вже були стягнуті у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу на підставі рішення суду, що набрало законної сили і не виконано.

Таким чином, правовідносини сторін залишилися лише в частині виконання грошового зобов'язання у гривнях відповідно до рішення суду до повного його виконання та відповідальності за порушення визначеного судом грошового зобов'язання, яка передбачена статтею 625 ЦК України, а саме: якщо боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, виник спір щодо правової природи такого правого поняття, як «курсова різниця української гривні до долара США».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Згідно з наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього наказу встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Частиною першою статті 1040 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16; від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17).

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (пункт 2 Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судом роз'яснено, що у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджене, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Верховний Суд України акцентував увагу на тому, що при ухваленні судом рішення потрібно перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-474цс16).

Відповідно до пункту 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судом роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статей 526, 599 ЦК України.

При цьому, вирішуючи спори за подібних обставин у справі, суди застосовують різні норми матеріального права та приймають різні за змістом судові рішення.

Так, у постанові від 12 липня 2017 року, справа № 6-708цс17, Верховний Суд України за, по суті, подібних обставин зробив висновок, що при виконанні рішення суду державний виконавець повинен звернути увагу на курсову різницю долара США до гривні при вирішенні питання про закриття виконавчого провадження, а в постанові від 13 вересня 2017 року, справа № 6-1445цс17, зазначив, що державний виконавець при виконанні рішення суду таких повноважень не має.

Зокрема, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 22 листопада 2017 року у справі № 757/37961/15-ц (провадження № 6-23988св16), скасовуючи рішення районного суду та ухвалу апеляційного суду, вказав на те, що спірні правовідносини допускають відповідальність відповідача лише з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України.

При цьому Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 4 жовтня 2017 року у справі № 755/1958/16-ц (провадження № 6-32871св16) дійшов висновку, що банк у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення заборгованості з відповідачів зазнав збитків у вигляді різниці між курсом гривні до долара США на дату ухвалення рішення суду та на дату сплати боржником боргу. При цьому суд посилався на положення статей 22, 533 ЦК України.

Отже, у судовій практиці України є кілька правових позицій щодо курсової різниці гривні до долара США: стягується як борг, відшкодовується як збитки, або суди відмовляють у позові.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 357/16594/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення збитків за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 02 червня 2016 року.

Із цієї ухвали вбачається, що колегія суддів вирішила передати вказану справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Оскільки справа № 357/16594/15-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 361/1936/16-ц.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 361/1936/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 357/16594/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв І. М. Фаловська С. П. Штелик