Постанова

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 1505/9051/2012

провадження № 61-2303св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

правонаступники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 червня 2017 року у складі судді Сивоконь Т. І. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 23 травня 2017 року заявлено самовідвід судді Боярському О. О. як головуючому від розгляду справи за заявою ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Передано матеріали справи № 1505/9051/2012 за заявою ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

до державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (далі - ДВС Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області), експерта Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Чайки О. В., Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами ухвали Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 1 березня 1999 року у справі за поданням державного виконавця ДВС Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області Карасенко Н. Ф. про встановлення способу та порядку виконання рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 29 березня 1996 року №2-9 до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для подальшого направлення до Татарбунарського районного суду Одеської області.

У червні 2017 року до Татарбунарського районного суду Одеської області надійшла за підсудністю вказана заява.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 червня

2017 року у прийнятті заяви ОСОБА_9 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами ухвали Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 1 березня 1999 року у справі за поданням державного виконавця ДВС Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області Карасенко Н. Ф. про встановлення способу та порядку виконання рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області

від 29 березня 1996 року №2-9 відмовлено.

Ухвала районного суду мотивована тим, що заява про перегляд ухвали у зв'язку із нововиявленими обставинами подана особами, які не брали участі у розгляді справи (ОСОБА_10, ОСОБА_9) та у порушення вимог статті 347-5 ЦПК України 1963 року у заяві серед осіб, які брали участь у справі, зазначені й ті, які участі в ній не брали, заявники звернулися з питанням про перегляд ухвали, яка постановлена судом на стадії виконавчого провадження та не є кінцевим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, тому у прийнятті заяви ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просили вказану ухвалу суду скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та направити справу до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відхилено. Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області

від 13 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що виходячи із часу подання до суду вказаної заяви, вимоги щодо порядку її подання та змісту передбачені статтями 347-2 - 347-7 ЦПК України 1963 року, а не положеннями ЦПК України 2004 року, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року. Відповідно до частини першої статті 347-2 ЦПК України 1963 року та постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 1981 року №1 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили», що діяла на момент звернення заявників до суду, об'єктом перегляду за нововиявленими обставинами можуть бути рішення суду в будь-якій цивільній справі, незалежно від виду провадження, ухвали суду першої інстанції (про відмову в прийнятті заяви, закриття провадження в справі, залишення заяви без розгляду та з інших питань, якщо вони перешкоджають дальшому рухові справи), що набрали законної сили, а отже перегляду за нововиявленими обставинами не підлягають будь-які ухвали, що постановляються на стадії виконання судових рішень за виконавчими провадженнями.

Крім того, заява ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 за формою та змістом не відповідала вимогам статті 347-5 ЦПК України

1963 року, вона була названа позовною та в ній також містилися вимоги, що не могли вирішуватися при її розгляді (відшкодування майнової та моральної шкоди), оскільки порядок подання, прийняття і розгляд позовної заяви та заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами регулюються різними нормами ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просять скасувати вказану судові рішення та направити справу на новий розгляд до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними й такими, що постановлені з порушенням норм процесуального права. Крім того, судами було допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 347-3 ЦПК України 1963 року передбачено, що заяви про перегляд рішень і ухвал у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами, іншими особами, які беруть участь у справі, та прокурором протягом трьох місяців з дня встановлення обставини, що є підставою для їх перегляду.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 1981 року № 1

(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15) «Про практику перегляду судами у зв'язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили», що діяла на момент звернення заявників до суду, затверджено, що в разі звернення з заявою особи, яка не брала участі у справі, суддя ухвалою відмовляє в прийнятті заяви.

Відмовляючи у прийнятті заяви ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, суди дійшли правильного висновку про те, що вказана заява за формою та змістом не відповідає вимогам статті 347-5 ЦПК України 1963 року, вона була названа позовною та в ній також містилися вимоги, що не могли вирішуватися при її розгляді (відшкодування майнової та моральної шкоди), оскільки порядок подання, прийняття і розгляд позовної заяви та заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами регулюються різними нормами ЦПК України. Крім того, заява про перегляд ухвали у зв'язку із нововиявленими обставинами подана особами, які не брали участі у розгляді справи (ОСОБА_10, ОСОБА_9) та у порушення вимог статті 347-5 ЦПК України 1963 року, в заяві серед осіб, які брали участь в справі, зазначені й ті, які участі в ній не брали, заявники звернулися з питанням про перегляд ухвали, яка постановлена судом на стадії виконавчого провадження та не є кінцевим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили.

Посилання касаційної скарги на неправильне застосування судами норм процесуального права, які на момент постановлення оскаржуваних ухвал суду не діяли, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 червня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В. Синельников