РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/3388/15-ц

провадження у справі № 2/0285/86/18

25 квітня 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді………….......ОСОБА_1

за участю ОСОБА_2

відповідача……………… ОСОБА_3

представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Новоград-Волинський цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк

до ОСОБА_5

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 731 608 грн. 16 коп. і судові витрати, понесені ним при подачі позову.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що всупереч умов укладеного кредитного договору №ZRW1GA00004357 від 25.04.2008 року між ним та відповідачем (далі Кредитний договір), останній своїх договірних зобовязань належним чином не виконував, у звязку з чим у нього перед банком виникла заборгованість.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.03.2016 року, ухваленим у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги позивача були задоволені повністю та стягнуто з відповідача на користь Банку кредитну заборгованість в розмірі 731 608 грн. 16 коп., з яких 458 025 грн. 40 коп. пені, та судові витрати в розмірі 3 654 грн., яке рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21.07.2016 року було змінено, а саме зменшено розмір пені та загальної заборгованості за кредитним договором: стягнуто з ОСОБА_5 на користь банку пеню в розмірі 100 000 грн. та заборгованість за кредитним договором у розмірі 373 582 грн. 76 коп., в іншій частині залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.01.2017 року заочне рішення від 14.03.2016 року та рішення апеляційного суду 21.07.2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У заяві від 29.08.2017 року представник Банку розяснює поважність причин пропущення строків позовної давності за вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням від 12.11.2009 року, позовні вимоги Банку до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на іпотечне майно, а саме житловий будинок по вул. Шкільна, 22, в с. Нова Романівка Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Будинок), було задоволено, та звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу. Проте пізніше було встановлено, що в Будинку зареєстровані треті особи, а саме дружина та діти ОСОБА_6, в результаті чого, після неодноразових звернень Банку до суду за реалізацією свого права на забезпечення виконання позичальником ОСОБА_5 зобовязань за Кредитними договором, шляхом виселення вказаних осіб для подальшої реалізації іпотечного майна, отримав відмову, що підтверджується Рішенням суду від 10.12.2015 року в цивільній справі № 285/1101/15-ц. Оскільки після прийняття вищевказаного рішення в Банку виник ризик втрати іпотечного майна, то з позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_5 до суду звернувся лише у 2015 році.

В заявах від 15.11.2017 року ОСОБА_5 просить застосувати до позовних вимог Банку наслідки спливу позовної давності, оскільки вважає вказані причини їх пропуску не поважними, та ухвалити рішення, яким відмовити у позові повністю у звязку зі спливом таких строків.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надіслав письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та його представник позов не визнали просили відмовити у його задоволенні у звязку зі спливом строків позовної давності.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 25.04.2008 року між відповідачем з однієї сторони та банком, з іншої, було укладено Кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_5 було надано кредит на оплату чергових страхових платежів відповідно до Договорів страхування (п. 2.1.3. Договору) шляхом видачі готівки в розмірі 113 000 грн. через касу на строк з 25.04.2008 року по 24.04.2015 року включно, на наступні цілі: 100 000 грн. на споживчі цілі, 3 000 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 70 грн. страхування майна, 500 грн. особисте страхування, а також 8 750 грн. на сплату страхових платежів. Відсоткова ставка за користуванням кредитними коштами становила 1,42 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 8.1 Договору).

Однак відповідач своєчасно не повернув ПАТ КБ ПриватБанк кредитні кошти, не сплачував відсотки за його користування та ухилявся від виконання зобовязань по Кредитному договору.

Відповідач зобовязався щомісячно з 20 по 25 число погашати заборгованість по кредиту, яка складається із: заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії, у вигляді щомісячного платежу в розмірі 2 206,41 грн. згідно графіку погашення кредиту (п. 8.1 Договору), а за порушення кредитної дисципліни сплатити пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу та штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми заборгованості (п.п. 5.3, 8.4 Договору).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Аналіз статтей 526, 530, 610, ч. 1ст. 612 ЦК України свідчить про те, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст.530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Судом установлено, що у спірному кредитному договорі відповідач зобов'язався сплачувати позивачу щомісячні платежі у період з 20 по 25 число кожного місяця.

Згідно з п. 8.1.2. кредитного договору у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1. (у тому числі оплати заборгованості не у повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості за кредитом), відсотків, винагороди, пені (у повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Отже, сторони кредитного договору змінили строк виконання основного зобов'язання, яке як зазначалось вище повинно було повернуто Банку до 24.04.2015 року включно (кінець терміну дії Кредитного договору) та визначили умови повернення коштів.

Судом установлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_5 здійснив 11 вересня 2008 року, а, отже, відповідно до п. 8.1.2. договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 120 днів, тобто з 31 січня 2009 року.

Таким чином, строк виконання основного зобов'язання було змінено - на 31 січня 2009 року, а так слід вважати, що саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, проте Банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 4 серпня 2015 року.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 грудня 2015 року № 6-249цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З розрахунку заборгованості видно, що загальна сума заборгованості ОСОБА_5 за Кредитним договором станом на 03.08.2015 року становить 731 608 грн. 16 коп., яка включає в себе: заборгованість за кредитом - 108 209 грн. 30 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 126 037 грн. 21 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 4 259 грн. 67 коп., пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 458 025 грн. 40 коп., та штрафи 35 076 грн. 58 коп. (250 грн. фіксована частина, 34 826 грн. 58 коп. процентна складова), (а.с.6-8).

Відповідно до п. 5.3. та 8.4. Кредитного договору, передбачена сплата штрафу та пені як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань по кредитному договору. (а.с.10-11).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з ОСОБА_5 штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 34 826 грн. 58 коп., необхідно відмовити.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за Кредитним договором в належному розмірі ОСОБА_5 повернуто не було, то проценти та комісія за користування кредитом, а також пеня підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, який розпочався 31 січня 2009 року та який слід вважати закінченим 31 січня 2012 року.

Тому відповідно до наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості від 03.08.2015 року, за неналежне виконання Кредитного договору, відшкодуванню підлягають проценти в розмірі 184 831 грн. 20 коп., які складаються з: заборгованості по процентам за користування кредитом 77 043 грн.19 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 2 554 грн. 93 коп., та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 105 233 грн. 08 коп., за період з 01.02.2009 року по 26.01.2012 року.

У відповідності до вимог статтями 525, 526, 530 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання та зобовязання має виконуватися належним чином та у встановлений термін його виконання, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача, в частині стягнення процентів за неналежне виконання Кредитного договору є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в сумі 3 654 грн., який частково підлягає відшкодуванню в розмірі 923 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_2), на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро) проценти за неналежне виконання Кредитного договору №ZRW1GA00004357 від 25.04.2008 року у розмірі 184 831 грн. 20 коп., які складаються з: заборгованості по процентам за користування кредитом 77 043 грн.19 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 2 554 грн. 93 коп., та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 105 233 грн. 08 коп.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк судовий збір в розмірі 923 (девятсот двадцять три) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Головуючий суддя Л. Й. Савицька