Справа № 360/548/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

В березні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1978 року вона (позивачка) перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано 18 грудня 1998 року, однак, після цього вони продовжували проживати з ним однією сім'єю, вели спільне господарство, разом виховували їх спільних дітей.

За час їх спільного проживання ними було збудовано два житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, право власності на які в 2004 році було зареєстроване за ОСОБА_4

Вона (позивачка) була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 - в будинку АДРЕСА_2, але фактично вони проживали разом в будинку АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і його спадкоємцями є їх дочки - відповідачки по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Вважала, що так як з часу розірвання шлюбу в 1998 році і до дня смерті ОСОБА_4 вони продовжували проживати однією сім'єю, то набуте у власність 15 грудня 2004 року її чоловіком будинковолодіння АДРЕСА_2 є їх спільною сумісною власністю, а тому вона має право на ? частину даного майна.

Тому просила встановити факт проживання її (позивачки) з ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу в період з 18 грудня 1998 року по 15 грудня 2004 року, визнати зазначене будинковолодіння АДРЕСА_2 їх спільною сумісною власністю та виділити їй у власність ? його частину.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_5 позов підтримали і викладене підтвердили.

Відповідачка ОСОБА_2 позов вважала таким, що підлягає задоволенню.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали, вважали його безпідставним, суду, зокрема, пояснили, що батьки відповідачок припинили ведення спільного господарства ще до їх розлучення, хоча і залишились після цього проживати в одному будинку, якому пізніше було присвоєно АДРЕСА_2, але мешкали на різних поверхах - позивачка - на першому поверсі, а ОСОБА_4 - на другому, кожен з них мав власний бюджет, вони окремо харчувались, на свята подарунки дарували кожен від себе, в 2004 році, після реєстрації права власності на будинки, ними було здійснено розподіл спільного майна та більший і новіший будинок ОСОБА_4 за договором дарування передав позивачці, в якому вона вже проживала з 2002 року, а будинок АДРЕСА_2, який до цього був літньою кухнею, залишився йому. До вимог позивачки просили застосувати строк позовної давності.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника ОСОБА_5, відповідачок та представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_6, покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши письмові докази по справі, оглянувши матеріали інвентаризаційних справ, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 27 травня 1978 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано 18 грудня 1998 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.11) та визнається сторонами.

В період шлюбу, а саме, з 1988 року, позивачка разом з чоловіком розпочали будівництво житлового будинку та надвірних споруд на наданій ОСОБА_4 земельній ділянці по АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи (а.с.18-22 т.2) та визнається сторонами.

9 січня 2004 року на підставі рішення виконкому Бабинецької селищної ради від 23 грудня 2003 року про затвердження акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 та визнання права власності на даний будинок за ОСОБА_4, останньому було видане свідоцтво про право власності на вказаний будинок та 26 січня 2004 року зареєстроване його право власності на це нерухоме майно (а.с.17,23-25 т.2).

Також рішенням виконкому Бабинецької селищної ради від 27 липня 2004 року ОСОБА_4 надано дозвіл на оформлення технічної документації на самовільно побудований житловий будинок в АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,15 га (а.с.37 т.2).

На підставі рішення виконкому Бабинецької селищної ради від 10 грудня 2004 року, яким було затверджено акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_2 та визнано право власності на цей будинок за ОСОБА_4, йому (ОСОБА_4) 15 грудня 2004 року було видане свідоцтво про право власності на даний будинок та 16 грудня 2004 року за ним зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно (а.с.23-26,190 т.1, а.с.31-42 т.2).

10 грудня 2004 року ОСОБА_4 за договором дарування подарував житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, позивачці ОСОБА_1 (а.с.26-28 т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і спадщину після нього прийняли його діти - відповідачки по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, подавши відповідні заяви до нотаріуса (а.с.113-223 т.1).

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1,2 ст. 74 СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, в редакції, яка діяла на час оформлення права власності на спірний будинок 15 грудня 2004 року, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що після розірвання шлюбу зі своїм чоловіком в 1998 році, вони продовжували спільно проживати однією сім'єю та здійснювали будівництво як будинку АДРЕСА_1, так і будинку АДРЕСА_2, будинок АДРЕСА_1 був їй подарований чоловіком, а тому є її власним майном, а будинок АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя і вона має право на ? його частину.

Однак, дані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували проживання позивачки з ОСОБА_4 однією сім'єю, наявність у них спільного побуту, взаємних прав та обов'язків після розірвання ними шлюбу в 1998 році, суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.10,12-13 т.1) та що визнається сторонами, місце проживання позивачки було зареєстроване з 25 червня 1973 року і по 25 грудня 2004 року по АДРЕСА_3, а з 25 грудня 2004 року - по АДРЕСА_1 в цьому ж населеному пункті, ОСОБА_4 з 30 грудня 1977 року і по 25 грудня 2004 року був зареєстрований по АДРЕСА_4 та з 25 грудня 2004 року - по АДРЕСА_2, де й проживав до дня смерті.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що він є сусідом позивачки, часто спілкувався з покійним ОСОБА_4, приходив до нього та мав з ним дружні відносини, а тому стверджує, що ОСОБА_4 після розлучення з позивачкою не підтримував з нею жодних сімейних відносин, проживав на другому поверсі у «времянці» (будинок АДРЕСА_2), там знаходились його речі, відповідачка десь з 2000 року проживала у себе в будинку АДРЕСА_1, спільного господарства вони не вели, гроші у кожного були окремо ще й до розірвання шлюбу, ОСОБА_4 займався розведенням собак, позивачка до цього відношення не мала.

Свідок ОСОБА_12, який є зятем позивачки та померлого ОСОБА_4, показав, що після одруження з відповідачкою ОСОБА_3 в 1999 році він разом з нею проживав у тестів в будинку АДРЕСА_2 до 2002 року, позивачка та ОСОБА_4 в той період також проживали в цьому будинку, але кожен окремо - тесть на другому поверсі, а теща на першому, торгували м'ясом на базарі, проте, виручені кошти ділили між собою, спільних коштів у них не було, якщо дарували подарунки на свята, то кожен окремо, тесть перебудовував свій будинок («времянку») за власні кошти, а теща ремонтувала свій будинок теж сама, готували їсти та харчувались вони теж окремо, в 2002 році позивачка перейшла проживати у власний будинок.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в судовому засіданні показали, що бували в будинку позивачки та ОСОБА_4 і в той час вони проживали разом, але коли це було згадати не могли. Хоча ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і стверджували, що позивачка з чоловіком весь час з часу їх одруження і до дня смерті ОСОБА_4 проживали однією сім'єю, але навести конкретні обставини, які б підтвердили їх спільне проживання та ведення спільного господарства в спірний період - з 1998 року по 15 грудня 2004 року, свідками яких вони б були, не змогли і їх висновки щодо цього грунтуються лише на їх припущеннях, а тому дані свідчення суд до уваги не приймає.

Також суд не приймає до уваги як підтвердження спільного проживання позивачки та ОСОБА_4 однією сім'єю довідки Бабинецької селищної ради від 10 листопада 2017 року, та акти, складені з участю депутата Бабинецької селищної ради від 25 червня 2017 року та 9 листопада 2017 року, на підставі яких були видані дані довідки, та акт від 30 травня 2018 року (а.с.13-16,84-85 т.1), оскільки вказані довідки та акти були складені зі слів свідків, з яких в судовому засіданні були допитані лише ОСОБА_8 і ОСОБА_9 і їх свідчення судом до уваги не приймаються. Крім того, дані довідки та акти суперечать довідці, виданій Бабинецькою селищною радою 4 травня 2018 року та акту, складеному з участю депутата Бабинецької селищної ради від 3 травня 2018 року, згідно яких ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_2 в смт.Бабинці Бородянського району Київської області з 1998 року і до моменту смерті проживав сам, сімейних відносин з ОСОБА_1 не підтримував (а.с.52,54 т.1), що частково підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_11, зі слів якого було складено даний акт, та ОСОБА_12

Не може бути підтвердженням наявності у позивачки з ОСОБА_4 сімейних відносин і довідка ТОВ «Вектор-2002» від 15 травня 2018 року про ведення ними торгівлі в м'ясному відділі Ірпінського ринку на протязі 1993-2013 років (а.с.66 т.1), оскільки дана довідка підтверджує лише здійснення ними даної діяльності, але не свідчить про наявність у них в зв'язку з цим спільного господарства. До того ж, дана довідка належним чином не оформлена, підпис особи, яка її видала не засвідчений проставленням печатки товариства.

Крім того, зважаючи, що норми ст. 74 СК України набрали чинності лише з 1 січня 2004 року, то встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_4 до цього часу жодного юридичного значення не має.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки в судовому засіданні не було доведено спільне проживання позивачки з ОСОБА_4 однією сім'єю на час набуття ним права власності на спірний будинок, який до цього був самовільною забудовою, то суд вважає за необхідне в позові відмовити.

При цьому суд також приймає до уваги те, що після розірвання шлюбу між позивачкою та її бувшим чоловіком відбувся добровільний розподіл спільного майна їх подружжя, про що свідчить передача їй у власність ОСОБА_4 збудованого ними у шлюбу будинку АДРЕСА_1 та одночасна реєстрація за ОСОБА_4 права власності на самовільно збудований будинок АДРЕСА_2 по цій же вулиці (а.с.16-42 т.2).

Керуючись ст.3,60,74 СК України, ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 5 грудня 2018 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч