Справа№ 431/6145/17
Провадження № 2/431/2071/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 лютого 2018 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Колядова В.Ю.,

за участю секретаря Кожевнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та виїзд за кордон неповнолітньої дитини,-

встановив:

15.12.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та виїзд за кордон неповнолітньої дитини.

В обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що 11.05.2005 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області , актовий запис № 299 . Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано у 13.12.2010 року.

Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем на підставі рішення Сніжнянського міського суду від 13.12.2010 року. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача , відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає , її фізичним та моральним доглядом не займається, матеріально не допомогає.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції у м. Сніжне позивач була змушена виїхати з неповнолітнім сином ОСОБА_3 до м. Ірпінь , де вона з сином мають реєстрацію та проживають на теперішній час. Однак , вимушені періодично їздити з сином у м. Сніжне за своїми речами та наглядати за квартирою, провідувати родичів.

Також є необхідність виїжджати за кордон з метою відпочинку та відвідування близьких родичів. Оскільки позивач не має змоги отримати дозвіл батька дитини на виїзд, змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з'явилась , про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду надала заяву в якій просила суд справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягала.

Відповідач у судове засідання не з'явився, проти позовних вимог заперечень не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: 11.05.2005 року позивач уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області , актовий запис № 299 . Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано у 13.12.2010 року.

Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем на підставі рішення Сніжнянського міського суду від 13.12.2010 року. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача , відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає , її фізичним та моральним доглядом не займається, матеріально не допомогає.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції у м. Сніжне позивач була змушена виїхати з неповнолітнім сином ОСОБА_3 до м. Ірпінь , де вона з сином мають реєстрацію та проживають на теперішній час. Однак , вимушені періодично їздити з сином у м. Сніжне за своїми речами та наглядати за квартирою, провідувати родичів.

Також є необхідність виїжджати за кордон з метою відпочинку та відвідування близьких родичів. Оскільки позивач не має змоги отримати дозвіл батька дитини на виїзд, змушена звернутись до суду з даним позовом.

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом також встановлено, що дитина мешкає разом з позивачкою , яка має намір виїхати за кордон.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У відповідності до положень п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, а саме рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з наведеного, враховуючи насамперед інтереси дитини, суд приходить до висновку та вважає можливим і достатнім надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та на виїзд за кордон за межі території України з матір'ю без згоди та супроводу батька.

На підставі викладеного та ст. 141, ч. 2 ст. 150 СК України, ст. 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постанови КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57, ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», керуючись ст. ст. 4,10,12,206,263-265, 280,281,284,289 ЦПК суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 надання дозволу на виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та виїзд за кордон неповнолітньої дитини - задовольнити.

Надати дозвіл дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України, а також через лінію розмежування у зону проведення АТО у межах Донецької області без згоди та супроводу батька , разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та на неконтрольованій території України , а також повернення в Україну свого неповнолітнього сина , без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на строк від дня набрання рішенням суду законної сили і до досягненням дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення його копії.

Головуючий -суддя Колядов В.Ю.