Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/780/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.06.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Левка Т.Ю., при секретарі - Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права власності, зняття заборони та визнання права власності на 1/5 частину спадкового майна за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та просить постановити рішення, яким скасувати реєстрацію права власності від 03.08.2006 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 на 1/5 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, зняти тип обтяження - заборону на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 за реєстраційним номером обтяження 2461814, який зареєстрований 05.10.2005 року реєстратором: Виноградівською державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; визнати за ним, позивачем ОСОБА_1, право власності на 1/5 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1

Сторони в судове засідання не з"явилися.

Представник позивача ОСОБА_4 подала до суду письмову заяву про розгляд справи у їхній з позивачем відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали до суду письмові заяви про визнання позову та розгляд справи за їхньої відсутності.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому визнання ними позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивача ОСОБА_5, останнє місце проживання якої було: АДРЕСА_1.

24 травня 2017 року ОСОБА_5 залишила заповіт, яким все майно з чого б воно не складалось, чи на яке за законом вона матиме право на день смерті заповіла своєму внуку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується заповітом складеним та посвідченим секретарем виконавчого комітету Перехрестівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, який зареєстровано в реєстрі № 55.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_5 залишилось спадкове майно: 1/5 частина житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, яка належала поммерлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Перехрестівською сільською радою від 20 вересня 2005 року, виданого на підставі рішення виконкому Перехрестівської сільської ради від 24 жовтня 2003 року за № 49.

Право на обов'язкову долю мають діти спадкодавця - сини, відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які не претендують на обов'язкову долю, що стверджується заявами відповідачів, наявними в матеріалах справи.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті своєї бабусі оскільки в 6-ти місячний строк звернувся із заявою до Виноградівської державної нотаріальної контори на прийняття спадщини за заповітом після померлого спадкодавця ОСОБА_5.

14 грудня 2017 року держаним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. заведено спадкову справу за номером у Спадковому реєстрі 61740325, за №50287095 Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, номер у нотаріуса 366/2017.

Разом з цим відповідно до листа державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. за № 13/01-16 від 25.01.2018 року видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна не має можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ щодо належності спадкодавцю 1/5 частини жилого будинку.

1/5 частина жилого будинку належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Перехрестівською сільською радою від 20 вересня 2005 року на підставі рішення виконкому Перехрестівської сільської ради від 24 жовтня 2003 року за № 49.

27 вересня 2005 року ОСОБА_5 уклала договір довічного утримання з відповідачем по справі ОСОБА_3. При посвідченні договору довічного утримання державним нотаріусом було накладено заборону на відчуження майна, яке є предметом договору.

Рішенням Виноградівського районного суду від 19 квітня 2006 року по цивільній справі № 2-7/2006 року рішення Перехрестівської сільської ради Виноградівського району за № 49 від 24 жовтня 2003 року та договір довічного утримання від 27 вересня 2006 року визнано частково недійсними та визнано право власності на 4/5 частини'спірного будинку за ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 за кожним по 1/5 частині.

Відповідачу по справі ОСОБА_3 залишилась на праві власності 1/5 частина житлового будинку по вулиці АДРЕСА_2 , що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 серпня 2006 року. Будинок знаходиться під забороною, реєстраційний номер обтяження 2461814, реєстрацію обтяження проведено реєстратором Виноградівською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 2005 року згідно договору довічного утримання.

Рішенням Виноградівського районного суду від 25 грудня 2013 року договір довічного утримання, який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3,розірвано.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувана права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

В той же час за життя ОСОБА_5 не зняла обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження на 1/5 частину житлового будинку по АДРЕСА_3 та не зареєструвала за собою право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому позивач змушений вирішити це питання в судовому порядку.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, суд констатує, що відповідач ОСОБА_3 на підставі рішення суду від 25.12.2013 року втратив право на 1/5 частину будинку. Договір довічного утримання розірвано , але не знято до сьогоднішнього дня заборону на весь будинок.

Позивач має право на спадкування за заповітом 1/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 після розірвання договору довічного утримання , яку вона не зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 Глави 10 Частини 2 «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», затверджених Наказом Мінюсту "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України"), від 22.02.2012, № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Крім того у відповідності до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму Листі за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до «Технічного паспорта на садибний індивідуальний /житловий будинок, АДРЕСА_1, складеного 12 лютого 2018 року та підписаного керівником суб'єкта господарювання ОСОБА_10, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на лютий 2018 року становить 258641/двісті п'ятдесят вісім тисяч шістсот сорок одна грн./.

На земельній ділянці знаходяться :

-житловий будинок літ. А-саман

-літня кухня літ.Б-саман

-сарай літ.В-саман

-сарай літ.Г-саман

-вбиральня літ.Д-саман

-свинарник літ.Е-цегла

-сарай літ.Ж-цегла

-сарай літ.З-цегла

-гараж літ. И.-цегла

-ворота №1 -металеві

-огорожа №2-металева-тротуар І бетон

Загальна корисна площа житлового будинку становить 73.2 кв.м., в тому числі житлова пл. 36.7 кв.м. Житловий будинок складається з коридора пл. 8.8 кв.м., кухні пл.19.8 кв.м., комори пл. 7.9 кв.м. двох житлових кімнат пл. 19.1 кв.м. та 17.6 кв.м.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 Постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на 1/5 частину спадкового майна за заповітом, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 16, 392, 1216-1223, 1225, 1261, 1274 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати реєстрацію права власності від 03.08.2006 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 на 1/5 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та зняти тип обтяження - заборону на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 за реєстраційним номером обтяження 2461814, який зареєстрований 05.10.2005 року реєстратором: Виноградівською державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, податковий номер НОМЕР_1, мешканцем АДРЕСА_1, право власності на 1/5 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 загальною корисною площею 73.2 кв.м., в тому числі житловою пл. 36.7 кв.м /Житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», свинарник літ. «Е», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З», гараж літ. «И», ворота №1, огорожа №2, тротуар І згідно технічного паспорта/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийТ. Ю. Левко