Справа №442/1581/18
Провадження №2/442/991/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючої - судді Павлів З.С.

за участю секретаря судового засідання - Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просить виселити ОСОБА_2 з літньої кухні та житлового будинку АДРЕСА_1, який належить їй на праві приватної власності, без надання іншого житла.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами, а саме літньої кухні, сараю, вбиральні та колодязя. На прохання ОСОБА_3, 31.08.2008 зареєструвала її сина ОСОБА_2 в своєму будинку та вважала, що така реєстрація є тимчасовою. Два роки тому по сімейних обставинах ОСОБА_2 самовільно без її згоди поселився в її літній кухні та ставить автомобіль на її подвір'ї, жодного договору найму вона з ним не укладала. Згодом, у 2016 відповідач почав вимагати окремої поштової адреси на її літню кухню, тобто перевести її у житловий будинок. Після того, як вона не погодилась, відповідач почав скандалити та погрожувати, пошкодив вхідні двері до будинку та браму на в'їзді на подвір'я, чинить перешкоди в користуванні літньою кухнею, самовільно здійснив реконструкцію літньої кухні під житло. Відтак, для захисту своїх прав, як власника, змушена звертатись до суду з даним позовом.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні вказав, що зареєструвався за вказаною адресою у 2008 році. До 2015 року там не проживав, інколи залишався ночувати. У 2015 році за усною згодою позивачки разом із її чоловіком здійснили переобладнання літньої кухні під житло. Всю реконструкцію здійснював за свій кошт. Два роки тому вдруге одружився. В 2017 році, коли повернувся з Польщі, у них з позивачкою виникли деякі конфлікти. Комунальних послуг не платив, хоча коли приїжджав із заробітків, частину коштів давав позивачці. Після смерті батька, при їхній усній згоді, він відійшов від частки в користь брата в батьківській хаті. Здійснив ремонт за власні кошти і будинку позивачки. В даний час вони в дружніх відносинах. Окрему поштову адресу хотів на літню кухню, оскільки позивачеві не виходила субсидія. Не заперечує проти задоволення позову, зобов'язується виселитись, однак, просить відтермінування, оскільки на даний час житла іншого не має.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підставі Договору дарування від 12.07.1990 року ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1, площею 47,2 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, а саме: літньою кухнею, сараєм, вбиральнею, сараєм В., вбиральнею VI, огорожею і колодязем.

У даному будинку зареєстрований та проживає також ОСОБА_2.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ст.ст.317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Статтею 24 Конституції України , закріплено рівність прав та свобод кожного громадянина України. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право на судовий захист у цивільному процесі також гарантовано ст.ст. 15 -16 ЦК України та ст. ст. 1, 3 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що право позивача як власника спірного будинку є безумовним, суд вважає, що позов підставним та такий слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 264, 279 ЦПК України, -

вирішив:

Позов задоволити

Виселити ОСОБА_2 з літньої кухні та житлового будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, без надання іншого житла.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27.04.2018 року.

Суддя Павлів З.С.