Дата документу 25.06.2018
Справа № 334/576/18
Провадження № 2/334/1981/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

25 червня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 26.06.2004 вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_10 у них народився син ОСОБА_3.

Шлюбне життя не склалося, у зв'язку з чим 20.09.2007 шлюб було розірвано. Син ОСОБА_4 залишився проживати разом з позивачкою, та станом на теперішній час перебуває на повному її утриманні.

Після розпаду сім'ї, з січня 2007 року відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні. Син завжди знаходився на повному утриманні позивачки. З 2014 року по 2016 рік ОСОБА_2 перераховував на ім'я позивачки по 1500,00 грн. на місяць на утримання дитини і бачився з сином лише один раз на півроку.

Але починаючи з 2016 року відповідач повністю перестав цікавитись життям дитини, жодного разу не прийшов до школи, не телефонував на свята та дні народження, на надавав матеріальної допомоги, не хвилювався щодо матеріального забезпечення, фізичного та духовного розвитку, тобто зі сторони відповідача відсутні будь-які намагання налагодити стосунки як батька з дитиною.

Позивачка вважає, що ОСОБА_2 самоусунувся від виховання сина, а тому така поведінка відповідача є не припустимою і такою, що дає всі підстави щодо позбавлення батьківських прав.

Просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, в судове засідання 25.06.2018 не з'явився, подав суду заяву про слухання справи без його участі, на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач відзиву на позов не надав, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання у встановленому ЦПК України порядку, жодного разу в судове засідання не з'явився. Із заявою про слухання справи без його участі до суду на звертався.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Маньковська Л.Г. в підготовчому судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову та просила при вирішенні справи врахувати обставини, викладені у висновку Органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району № 05/01-27/0350 від 03.05.2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В судове засідання 25.06.2018 не з'явилася.

Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності до п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України.

Вивчивши надані суду письмові докази, дослідивши та оцінивши їх у сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.06.2004 року ОСОБА_1 у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, про що зроблено актовий запис № 414, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 8 від 26.10.2012 року, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Від вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_10 року народилася дитина - ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (НОМЕР_3), виданого 03.06.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 593.

Спільне життя подружжя не склалося, у зв'язку з чим 20.09.2007 року шлюб було розірвано, про що в Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис № 456, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (НОМЕР_4, виданим 03.04.2008 року.

09.06.2012 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6, про що в Книзі реєстрації шлюбів Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис №302, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (НОМЕР_5) та після шлюбу отримала прізвище «ОСОБА_1».

Згідно свідоцтва про зміну імені (НОМЕР_6 виданого 08.05.2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_7 змінила прізвище на «ОСОБА_1».

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю - позивачкою по справі, та повністю перебуває на її утриманні, що підтверджується наданими до позову довідками про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Голосіївської РДА Київської області, згідно яких позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. уродженка с. Чистополля Чистопольського району Кокчетавської області, Казахстан, з 30.03.2017 року зареєстрована та проживає разом зі своїм сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Також факт сумісного проживання позивачки разом із сином підтверджується Актом перевірки житлових умов від 15.01.2018 року, згідно якого ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 починаючи з жовтня 2017 року проживають у АДРЕСА_2

Згідно відповіді Відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 02.02.2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3

Згідно доводів позивачки, які не спростовані відповідачем, з моменту припинення спільного життя між сторонами відповідач лише декілька разів бачив дитину. ОСОБА_2 в утриманні сина участі не бере, не надає матеріальної допомоги, ним зовсім не цікавиться не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, своїх батьківських обов'язків не виконує.

На підтвердження цього надано довідку №222 від 19.12.2017 «Голосіївського» ліцею № 241 м. Києва, згідно якої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у 7-А класі відповідного ліцею, питаннями навчання, виховання та поведінки зі слів класного керівника останнього, займається мати - ОСОБА_1 Батько ОСОБА_2 у батьківських зборах участі жодного разу не брав, у телефонному режимі з класним керівником стосовно сина не спілкувався.

Згідно характеристики учня, наданої класним керівником ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вихованням учня займається мати ОСОБА_1, яка постійно цікавиться навчанням сина, відповідально ставиться до його виховання, регулярно відвідує шкільні заходи та батьківські збори. Жодного разу батько ОСОБА_2 до школи не з'явився та не цікавився успішністю свого сина.

Відповідно до довідки БК «Кара Каплан» від 18.12.2017 №1/1-001-17, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вересня 2017 року тренується у спортивній секції по змішаним єдиноборствам, усіма питаннями з приводу відвідування тренувань займається його мати, батько ніякої участі у спортивному вихованні сина не приймає.

Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 05/01-27/0350 від 03.05.2018 року, фактично після розпаду шлюбу з 2007 року по 2014 рік ОСОБА_2 не піклувався про сина. Не цікавився його життям, здоров'ям, не брав участі у житті малолітнього, не відвідував сина та не проявляв бажання бачитись з ним. Починаючи з кінця 2014 року відповідач почав перераховувати сину аліменти у розмірі 1500,00 грн. на місяць та бачитись з дитиною один раз на півроку. З початку 2016 року ОСОБА_2 знову перестав цікавитись життям сина, не бачиться з ним взагалі.

28.03.2018 року головним спеціалістом служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації була заслухана думка малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з питань позбавлення батька ОСОБА_2 батьківських прав, де хлопчик повідомив, що давно не бачив його, батько ніколи з ним не ходив на прогулянки, не дарував подарунки, не приходив до школи, не телефонує йому, та погодився з позбавленням батька батьківських прав.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на pівень життя, достатнiй для її фiзичного, iнтелектуального, морального, культурного, духовного i соцiального розвитку. Батьки або особи, якi їх замiнюють, несуть вiдповiдальнiсть за створення умов, необхiдних для всебiчного розвитку дитини, вiдповiдно до законiв України.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що відповідач дійсно не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, він з 2016 року не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не спілкується з сином та не виявляє жодного інтересу до його внутрішнього світу, не цікавиться навчанням і не приймає участі у створенні умов для отримання ним освіти, тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком).

З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не призведе до розлучення дитини з батьком, оскільки він на власний розсуд, свідомо тривалий час не приймає жодної участі у житті дитини. Відповідач не ставився відповідально до виконання своїх батьківських обов'язків та нехтував ними, бажання відновити спілкування з сином, змінити ставлення до виховання дитини задля повного і гармонійного розвитку його особистості не виявляє.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що поведінка відповідача відносно його сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6

Керуючись ст.ст.10, 12, 76, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280 суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (НОМЕР_1, виданий 17.04.1997 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.