Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 725/6305/15-ц

провадження № 61-5008св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_6,

треті особи: Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 липня 2016 року у складі судді Галичанського О. І. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Міцнея В. Ф., Лисака І. Н., Яремка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_6, треті особи: Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, про захист права власності шляхом приведення у відповідність будівництва, знесення самочинного будівництва.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка та житловий будинок із належними йому будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

Власником сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_6, яка здійснює самочинне будівництво п'яти житлових будинків на відстані 0,60 м від межі з її земельною ділянкою та з порушенням протипожежної відстані між сусідніми будинками.

Будівництво зазначених п'яти житлових будинків здійснюється ОСОБА_6 без належних дозвільних документів, а також із порушенням встановлених державних норм і стандартів, що призводить до потрапляння всіх атмосферних опадів та стічних вод на їй належну земельну ділянку, внаслідок чого стан її нерухомого майна буде погіршуватись.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася з відповідними заявами до органів державного контролю, зокрема до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції та Департаменту містобудівного комплексу і земельних відносин Чернівецької міської ради, проте належного реагування вказаних органів не було та порушення її прав не усунено.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 своїми незаконними діями із самочинного будівництва порушує її умови життя, створює перешкоди в користуванні належним їй майном, що шкідливо впливає на її емоційно-психологічний та фізіологічний стан, просила захистити її право власності шляхом зобов'язання ОСОБА_6 привести у відповідність здійснене відповідачем будівництво за адресою: АДРЕСА_2 та знести його за рахунок відповідача.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 липня

2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимога ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва є передчасною, оскільки не використано усі інші передбачені законом способи для усунення виявлених порушень, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач відмовляється здійснювати перебудову самочинно зведених житлових будинків, за адресою: АДРЕСА_2 з метою усунення допущених порушень при будівництві.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_5, відхилено. Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 липня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком районного суду про те, що позовні вимоги про знесення самочинного будівництва є передчасними, оскільки згідно з висновком експертизи усунути порушення будівельних норм можна шляхом корегування проекту даху, влаштування відповідних інженерно-технічних заходів.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що порушення будівельних норм відповідачем є істотними, а тому суди дійшли помилкового висновку про можливість їх усунення шляхом перебудови та корегування проекту. Вважає єдиним можливим способом усунення порушення її прав як власника сусідньої земельної ділянки - знесення незаконно побудованих відповідачем об'єктів.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права судові рішення не відповідають з огляду на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та розташованого на цій земельній ділянці житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

17 липня 2014 року управлінням містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради ОСОБА_6 видано будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на належній їй земельній ділянці здійснює самочинне будівництво п'яти житлових будинків, дозвільні документи на будівництво яких відсутні.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 травня 2016 року № 439 будівництво індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, проведене з відхиленням від проектних рішень.

Згідно з проектом відстань від капітальної стіни будинку ОСОБА_6 до межі з будинковолодінням АДРЕСА_1 має становити 4 м, відступ від червоної лінії забудови - 3 м.

Фактично відстань від капітальної стіни будинку до межі з будинковолодінням АДРЕСА_1 складає 0,6 м - 0,75 м. Відступ від червоної лінії забудови відсутній.

На земельній ділянці по АДРЕСА_2 здійснюється будівництво ще чотирьох будинків, які не передбачені проектом. Конструкції покрівель двох будинків у горизонтальній площині розташовані на рівні межі з сусіднім будинковолодінням.

Відстань між будинком, що будується за адресою: АДРЕСА_2 та будинком ОСОБА_1 становить 2,5 м, хоча ця відстань згідно з ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (додаток 3.1. «Протипожежні вимоги») має бути 8 м.

Розташування будинків по АДРЕСА_2 на відстані 0,6-0,75 м від межі з дахом до будинковолодіння НОМЕР_1 сприяє стіканню атмосферних опадів із покрівлі на територію будинковолодіння НОМЕР_1.

Щільність забудови на ділянці НОМЕР_2 сприяє затіненню ділянки НОМЕР_1 та з врахуванням стікання дощових опадів сприяє її зволоженості та погіршує умови господарювання на цій земельній ділянці.

Наявність віконних прорізів у будинках, що виходять до суміжної ділянки НОМЕР_1, порушує приватний характер життєдіяльності мешканців будинку НОМЕР_1.

Вищезазначеним висновком визначено, що усунути можливість затікання та стікання атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної земельної ділянки можливо шляхом влаштування необхідних інженерно-технічних заходів та перепланування проекту будівництва даху. Для усунення негативного впливу самочинного будівництва на будинковолодіння та земельну ділянку позивача можливо змінити конструктивні та об'ємно-планувальні рішення існуючих самочинно збудованих будинків.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Збудований об'єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об'єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

При розгляді справи про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення незаконно збудованого будинку, суди повинні встановити наявність або відсутність вказаних вище обставин.

Вказуючи, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, суди у порушення вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не обговорили питання щодо усунення порушень прав позивача іншим, передбаченим законом способом, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 травня 2016 року № 439.

Таким чином, оскільки суди у порушення вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, не встановили, спір по суті не вирішили та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову. Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не можуть вважатися законними та обґрунтованими та відповідно до положень статті 411 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 12 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило