Справа 688/2112/17
№ 2/688/36/18
Рішення

Іменем України

31 січня 2018 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гаврилової Н.К.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника третьої особи Шепетівської міської ради - Вержбицької А.Ю.,

представника третьої особи органу опіки та піклування

виконавчого комітету Шепетівської міської ради - Занов'яка І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Шепетівська міська рада, на стороні відповідача - комунальне підприємство «Житлосервіс», орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, який в подальшому уточнила, про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є наймачем квартири АДРЕСА_1, яка перебуває у комунальній власності міста. Крім неї у квартирі проживає її малолітній син ОСОБА_7, 2012 року народження. Також, у квартирі значаться зареєстрованими, але з 2012 року не проживають колишній співмешканець ОСОБА_2, 1981 року народження, та їх малолітній син ОСОБА_6, 2004 року народження, оскільки місце проживання останнього згідно висновку органу опіки та піклування від 07.03.2012 року було визначено із батьком. За її заявою про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6 із нею, орган опіки та піклування надав висновок від 13.06.2017 року про залишення висновку органу опіки та піклування від 07.03.2012 року про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_2 без зміни. Відповідач добровільно змінив місце свого проживання, з 2012 року жодного разу не з'являвся в жилому приміщенні, всі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення покладені тільки на неї. Оскільки відповідач відсутній більше шести місяців без поважних причин з малолітнім сином, просить визнати їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, викладених у ньому та суду пояснила, що після скасування приватизації квартири АДРЕСА_1, вона є наймачем вказаного житла, самостійно несе витрати по його утриманню. Відповідач ОСОБА_2 добровільно змінив місце свого проживання та з лютого 2012 року у квартирі не проживає, до житла не навідується, ним не цікавиться. Перешкод у користуванні квартирою відповідачам не чинила та не чинить, навпаки ОСОБА_3 - мати ОСОБА_2 з квартири винесла всі його речі та здійснила пошкодження її майна, а саме меблів, шпалер, виганяла її з квартири, у зв'язку з чим неодноразово зверталась в міліцію. Їх син ОСОБА_6 з лютого 2012 року у квартирі також не проживає, проживає окремо разом із батьком, їй не дають спілкуватись із дитиною. А тому, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи Шепетівської міської ради Вержбицька А.Ю. у судовому засіданні позов підтримала лише в частині визнання таким, що втратив право користування житлом ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР малолітній ОСОБА_6 у житлі відсутній з поважних причин, а тому просила позов задовольнити частково.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести у їх відсутність, проти позову заперечив, посилаючись на те, що іншого житла не має, має рівні права із позивачем на спірне житло, у ньому відсутній з поважних причин, оскільки позивач різними методами, в тому числі фізичними, перешкоджає там проживати, у зв'язку з чим неодноразово звертався в поліцію, різні інстанції, вселила у квартиру більше шести осіб з різними інфекційними заразними захворюваннями, що створює загрозу їх життю. А тому, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала та суду пояснила, що позов не визнає, оскільки ОСОБА_2 іншого житла не має, проживає у неї із малолітнім ОСОБА_6, позивач чинить перешкоди у користуванні квартирою, не впускала до квартири, а тому неодноразово приїздила міліція, у квартирі проживають багато людей, не створені умови для проживання дитини, обдерті шпалери. А тому, просила у задоволенні позову відмовити.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Зановяк І.С. у судовому засіданні проти позову в частині визнання малолітнього ОСОБА_6 таким що втратив право користування квартирою заперечував, вважає недоцільним його задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представників третіх осіб, з'ясувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, дослідивши матеріали справи, вважаю, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1 і 3 статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (ч. 1 ст. 61 ЖК Української РСР).

В силу ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Із норм ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР слідує, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживали у належній їм квартирі АДРЕСА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, від спільного проживання мають малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 21 грудня 2015 року, визнано недійсним та скасовано розпорядження відділу приватизації виконавчого комітету Шепетівської міської ради №88 від 02.08.2004 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.08.2004 року про передачу ОСОБА_9 та ОСОБА_2 у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_3. Скасування права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказану квартиру підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №91003791 та №91008149 від 03.07.2017 року.

З довідки №16 від 10.07.2017 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі Шепетівського комунального підприємства «Житлосервіс», квартира № 2 не приватизована, перебуває у комунальній власності міста.

Згідно рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 16.07.2004 року №176 за договором найму жилого приміщення наймачем квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1

Разом із позивачем у вказаній квартирі, згідно довідки відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 07.07.2017 року, зареєстровані ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після припинення фактичних шлюбних відносин із ОСОБА_2, у жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про визначення місця проживання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, із нею. Рішенням Шепетівського міськрайсуду Хмельницької області від 24.12.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 04.02.2013 року, у задоволенні позову відмовлено. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 07.03.2012 року №01-19/805 визначено проживання малолітнього ОСОБА_6 разом із батьком ОСОБА_2, який проживає у АДРЕСА_1. Згідно висновку від 13.06.2017 року №01-23/1748 орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради вирішив висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 07.03.2012 року №01-19/805 про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_2 залишити без змін.

Отже, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у спірній квартирі з лютого 2012 року не проживають, особистих речей у ній не мають, що підтверджується актом №254 від 11.07.2017 року, затвердженим головою квартального комітету №4 та актом обстеження житлового приміщення щодо встановлення факту не проживання громадян у житловому приміщенні комісією Шепетівської міської ради від 24.01.2018 року.

Даний факт підтвердила також допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10, яка суду показала, що проживає по сусідству та з квітня 2017 року перебуває на посаді голови квартального комітету №4. А тому, знає, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 з сином ОСОБА_11. Відповідачів у даній квартирі вона протягом тривалого часу не бачила, дійсно, вони в спірній квартирі більше 6 місяців не проживають. Неодноразово складала акти про їх не проживання для оформлення субсидії позивачем. До цього головою квартального комітету була її мати, яка також неодноразово посвідчувала акти про не проживання відповідачів у спірній квартирі.

Оцінивши наведені докази в їх сукупності, вважаючи такі відповідаючими фактичним обставинам справи, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 більше шести місяців без поважних причин, витрати по її утриманню не несе, особистих речей у квартирі не має, як і домовленостей із позивачем і власником житла про порядок користування ним. Суд не знаходить підстав для збереження житлового приміщення за відповідачем ОСОБА_2 та вважає за необхідне визнати його таким, що втратив право користування ним.

Посилання відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на те, що останній у квартирі не проживає з поважних причин, що у квартирі проживають особи з різними інфекційними заразними захворюваннями, позивач різними методами перешкоджає там проживати, судом не беруться до уваги, оскільки в силу ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України такі не доведені належними, допустимими та достовірними доказами. Крім того, спростовані наданими позивачем повідомленнями міліції та висновками про розгляд її звернень з приводу неправомірних дій щодо неї та її майна представником відповідача ОСОБА_3

Вирішуючи позов в частині визнання малолітнього ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою суд зважає на наступне.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Частиною 3 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Як встановлено в суді, малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований в спірній квартирі з підстав реєстрації в цій квартирі його матері ОСОБА_1 Оскільки 07.03.2012 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради визначено проживання малолітнього ОСОБА_6 разом із батьком ОСОБА_2, місцем його проживання з того та по даний час є саме адреса проживання батька. Позивач посилаючись на відсутність дитини понад шість місяців у спірній квартирі без поважних причин просить визнати сина ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

У висновку від 18.12.2017 року № 01-23/3764 орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради вважає недоцільним задоволення позовної заяви ОСОБА_1 про визнання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням того, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своєї дитини, дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на користуватися займаним приміщенням нарівні з наймачем житла, малолітній ОСОБА_6 відсутній у квартирі понад шість місяців з поважної причини, передбаченої п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР, суд дійшов висновку, що найкращі інтереси дитини в даному випадку перевищують інтереси батьків, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Отже, позов підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 9, 64, 71, 72 ЖК Української РСР, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Шепетівська міська рада, на стороні відповідача - комунальне підприємство «Житлосервіс», орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, таким, що втратив право користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2018 року.

Суддя С.В. Козачук