АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Бровченка І.О.,

Кіся П.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року, головуючого першої інстанції судді Коптєва Ю.А. по справі № 611/949/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування зазначала, що 16 квітня 2013 року ОСОБА_4 та відповідач уклали письмовий договір позики, згідно якого остання одержала від ОСОБА_4 у борг грошові кошти у сумі 40 000 грн., зобов'язавшись повернути їх у строк до 01 січня 2015 року. До цього часу ОСОБА_2 своє зобов'язання за договором позики не виконала, одержані грошові кошти не повернула.

23 жовтня 2017 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги (заміна кредитора), згідно з яким первісний кредитор ОСОБА_4 передала належне їй право вимоги за договором позики від 16 квітня 2013 року ОСОБА_3

У зв'язку із викладеними обставинами позивач вимушена звернутись до суду із позовом про стягнення боргу.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 16 квітня 2013 року в розмірі 40 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що 16.04.2013 року не мала можливості прийняти участь в укладанні договору позики, оскільки у цей час перебувала у лікарняному закладі, де доглядала тяжкохворого чоловіка - ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що судом не було досліджено у повному обсязі обставини укладання правочину, не надано можливості відповідачу забезпечити доказ, не надано час, щоб знайти кошти для оплати послуг судової експертизи, розглянув цивільну справу у незвично короткий термін - протягом одного місяця.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач зобов'язалася повернути позикодавцеві грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн. у строк до 01 січня 2015 року. Крім того, ОСОБА_2, як позичальником на підтвердження укладення договору позики надано розписку, якою посвідчено передання їй грошових коштів в розмірі 40 000,00 грн. (а.с.21).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 23 жовтня 2017 року ОСОБА_4 передала належне їй право вимоги згідно з Договором позики від 16 квітня 2013 року, а новий кредитор ОСОБА_3 його прийняла (а.с. 4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника - ч.2 ст. 1047 ЦК України.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором - ч.1 ст. 1049 ЦК України.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів на підтвердження виконання грошового зобов'язання перед позивачем до судів першої та апеляційної інстанції надано не було.

Відповідно до ст.ст. 510, 512-514, 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом було вірно встановлено стосовно доведеності факту невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань, що випливають з договору позики від 16 квітня 2013 року, у зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості за договором позики були задоволені.

Посилання апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не підписувала договір позики та отримувала грошей не можуть бути взяті до уваги суду, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, а саме - оригіналом договору позики і розпискою ОСОБА_2, засвідчених її підписом (а.с. 21).

Також суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що під час дати укладання спірного договору позики, а саме 16 квітня 2013 року вона перебувала у лікарні доглядаючи за тяжкохворим чоловіком, оскільки довідка з лікарні, яку надано відповідачем в якості доказу, не можна вважати безсумнівним доказом неможливості підписання договору позики у цей день.

Доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом розгляду судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.02.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.О. Бровченко

П.В. Кісь