йСправа № 2-358/10 Провадження № 6/304/3/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

при секретарі Гавій Л.В.,

з участю старшого державного виконавця Досяка М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання старшого державного виконавця Перечинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

старший державний виконавець Перечинського районного відділу державної виконавчої служби звернувся до суду з поданням, у якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1. Мотивує його тим, що на виконанні Перечинського районного відділу ДВС знаходиться виконавче провадження 22901875 з виконання виконавчого листа № 2-358, виданого 22 жовтня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей, а саме доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 вересня 2010 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 26 листопада 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа, а 15 травня 2017 року винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника у ТОВ «Хазард». 17 червня 2017 року на адресу служби надійшов звіт про здійснення відрахування із заробітної плати ОСОБА_4, у звязку з його звільненням із зазначеного підприємства. На сьогоднішній день рішення боржником не виконано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не вчинено. У звязку з вищенаведеним, державним виконавцем надіслано запити до реєструючих установ для встановлення майнового стану боржника, однак згідно інформації таких у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, кошти на рахунках відсутні. Оскільки до теперішнього часу боржником суми боргу не сплачено, не вчинено жодних дій спрямованих на виконання рішення суду, тому враховуючи положення ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» просить подання задовольнити.

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області ОСОБА_5 у судовому засіданні подання підтримав, просив таке задовольнити з наведених у ньому підстав.

У судовому засіданні встановлено, що у Перечинському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-358/2010, виданого 22 жовтня 2010 року Перечинським районним судом Закарпатської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей, а саме доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 вересня 2010 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем 26 листопада 2010 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику ОСОБА_1 встановлено добровільно виконати рішення суду шляхом щомісячної сплати аліментів.

Крім цього встановлено, що у поданні державного виконавця відображено у хронологічному порядку перелік дій, які вчинялися державним виконавцем, однак не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували те, що боржник ОСОБА_1 дійсно ухилявся від виконання вказаних зобовязань; не наведено будь-яких посилань на ухилення боржника від виконання рішення суду, не перевірено чи є реальні можливості у боржника виконати свої обовязки у виконавчому провадженні і чи не заважають цьому будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

Навпаки, в судовому засіданні встановлено, що за період з 01 червня 2017 року по 17 липня 2017 року із заробітної плати боржника ОСОБА_1 утримано 11 712,91 грн., що підтверджується звітом про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Хазард».

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Відповідно до пункту 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзді боржника фізичної особи за межі України до виконання зобовязання за рішенням.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього за рішенням суду або Законом України «Про виконавче провадження». Обовязок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Отже, сама по собі заборгованість за виконуваним судовим рішенням не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобовязання.

Так, відповідно до висловленої Верховним Судом України позиції щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, позначає з обєктивної сторони такі свідомі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Крім того, у п. 50 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» (скарга № 28975/05 від 11 липня 2013 року, набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року) сформульовано основні принципи оцінки необхідності заходів, що обмежують свободу пересування. Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що національна влада зобовязана забезпечити, щоб втручання у право особи на виїзд з країни першопочатково було виправдано та співмірно з урахуванням обставин справи.

Так, як вбачається з матеріалів подання, державним виконавцем 20 грудня 2017 року було надіслано запити до реєструючих установ з метою виявлення майна боржника, згідно яких жодної інформації щодо боржника немає.

Крім цього, в матеріалах подання немає й будь-яких актів державного виконавця чи письмових пояснень щодо причин несплати боржником суми боргу, не наведено будь-яких належних доказів ухилення ОСОБА_4 від виконання зобовязань, зокрема, ненадання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, чи своєчасної неявки за викликом державного виконавця тощо.

Також у матеріалах подання відсутні достатні докази використання державним виконавцем передбачених законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не наведено достатніх обґрунтувань того, чи дійсно боржник свідомо в повній мірі не виконує належні до виконання зобовязання, чи у нього є на це обєктивні причини, а тому подання є передчасним, у звязку з чим до задоволення не підлягає.

Керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 4, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, с у д,-

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні подання старшого державного виконавця Перечинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_6