АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 754/10162/17-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/3016/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

за участю:

представника третьої особи - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення пені по аліментам

за апеляційною скаргою ОСОБА_8

на рішення Деснянського районного суду м. Києва ухваленого 01 лютого 2018 року в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва під головуванням судді Скрипка О.І.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на спільну дитину ОСОБА_5 по виконавчому листу №2-1120/18, виданого 13 березня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва у розмірі 3608 грн 52 к. за період з 13 вересня 2016 року по квітень 2017 року та 1557 грн 94 к. за період з квітня 2017 року по червень 2017 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмір 643 грн, щомісячно починаючи з 13 вересня 2016 року і до досягненню дитиною 23 років. Проте, ОСОБА_3 своєчасно рішення суду не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість по аліментам. А тому, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення пені по аліментам - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2017 року у сумі 585 грн 13 к.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що обов'язок відповідача по сплаті аліментів виникає з часу відкриття виконавчого провадження.

Представник третьої особи підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Позивач у судове засідання не з'явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В поданій апеляційній скарзі позивач просила розглядати справу за її відсутності (а.с.53-55).

Відповідач у судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив розглядати справу за його відсутності. Крім того вказував, що ним сплачуються аліменти в повному обсязі та наразі заборгованость по сплаті аліментів відсутня (а.с.65-69).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційному суду міста Києва.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 643 грн щомісячно починаючи з 13 вересня 2016 року та до досягненням ОСОБА_4 23 років, до закінчення навчання за умови його продовження (а.с.26).

На виконання зазначеного судового рішення, 13 березня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист та 05 квітня 2017 постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Поповою А.О. відкрито виконавче провадження ВП №53683125 (а.с.27).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки №53683125 від 05 квітня 2017 року заборгованість по аліментам станом на 01 квітня 2017 року становить 4243 грн 80 к.

З наявних в матеріалах справи копій квитанцій вбачається, що відповідачем сплачувались аліменти на загальну суму 8920 грн 81 к.(а.с.29-31).

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості від 02 серпня 2017 року №53683125 заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 31 липня 2017 року складає 1353 грн (а.с.4).

Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості від 02 серпня 2017 року №53683125 заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 01 березня 2017 року складає « - 54 грн» (а.с.69).

Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Частиною першою статті 196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов'язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року в справі № 6-94цс15,від 16 березня 2016 року у справах: №№ 6-2589 цс15,№ 6-300 цс16, від 01 червня 2016 у справі № 6-535 цс 16.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Згідно із ч.3 ст.197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Беручи до уваги положення ч.3 ст.197 СК України, яка ставить у залежність від часу пред'явлення виконавчого документу до виконання права отримувача аліментів, та викладене вище, слід дійти висновку про обов'язок того з батьків, хто проживає окремо, брати участь у витратах на дитину, а іншого не зволікати у питаннях вживати дій направлених на отримання присудженого за рішенням суду, у визначеному ним розмірі.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

За змістом ст.196 СК України відповідальність у вигляді пені за виникнення заборгованості настає у разі винних дій боржника, відтак для застосування такого виду відповідальності необхідно встановити факт наявності у виникненні заборгованості з вини особи, яка за рішенням суду зобов'язана сплачувати аліменти.

При цьому, звернення до суду з позовом про стягнення аліментів є реалізацією права позивача, яким він користується на власний розсуд, відтак час звернення до суду сам по собі не може бути визначальним у періоді, з яким законодавство пов'язує такі дії відповідача, що тягнуть за собою відповідальність у вигляді сплати пені. Обов'язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, а відповідальність за ст.196 СК України настає не у разі ухилення від обов'язку по утриманню дитини як такого, а в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, тобто у зв'язку із невиконанням відповідного рішення суду. При цьому ч.3 ст.197 СК України визначає можливість за рішенням суду звільнення платника від сплати заборгованості, якщо вона виникла внаслідок непред'явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Тобто, законодавством передбачено обов'язок вжиття заходів до належного виконання рішення суду про стягнення аліментів як стягувача, так і боржника, та відповідні наслідки невиконання такого обов'язку для кожної сторони.

Отже, зважаючи на викладене апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів почало виконуватись з часу відкриття виконавчого провадження, а відтак саме з цього часу у боржника виникає обов'язок по сплаті аліментів за судовим рішенням і як наслідок саме з цього часу боржнику може бути нарахована пеня, передбаченою ст.196 СК України. А тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду в цій частині та вважає його законним та обгрунтованим.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати розміру аліментів за період з квітня 2017 року по червень 2017 року в розмірі 585 грн 13 к.

При цьому, здійснений судом розрахунок, відображений у судовому рішенні по кожному періоду, належним чином мотивований, відповідає положенням ст.196 СК України та зазначеним правовим позиціям ВСУ.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено та підписано 02 квітня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: