Постанова

Іменем України

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 466/5368/14-ц

провадження № 61-30485св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ВІЕс Банк»,

відповідач - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2017 року у складі судді Цяцяк Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 вересня 2008 року № КF52442 в розмірі 58 509,07 дол США, що в гривневому еквіваленті становить 681 301, 54 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 58 509,07 дол США, що в еквіваленті становить 681 301,54 грн, заборгованості за кредитним договором КF52442 від 23 вересня 2008 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 3 775,80 грн судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що наведені ОСОБА_5 підстави для поновлення строку апеляційного оскарження є надуманими та не підтвердженими належними доказами.

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду, та посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просила її скасувати та направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду справи.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом було безпідставно відмовлено у відкритті апеляційного провадження, оскільки судом першої інстанції в порушення вимог частини третьої статті 222 ЦПК України 2004 року їй не надіслано копії повного тексту судового рішення від 31 березня 2015 року, як особі, яка не була присутня під час проголошення резолютивної частини цього рішення. Копію повного тексту зазначеного рішення вона отримала через представника 01 листопада 2016 року, тобто десятиденний строк апеляційного оскарження, визначений частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року, закінчився 11 листопада 2016 року, а вона звернулася до суду з апеляційною скаргою 04 листопада 2016 року, тобто в межах строку апеляційного оскарження.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 у судовому засіданні 31 березня 2015 року участі не брала, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_5 зазначала, що копію повного тексту судового рішення від 31 березня 2015 року судом першої інстанції їй не надіслано не було. Зазначене рішення отримала через представника лише 01 листопада 2016 року.

Згідно з частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху, оскільки апеляційна скарга подана з пропуском строку на оскарження, а причини пропуску строку на апеляційне оскарження, викладені в клопотанні про поновлення строку, визнані неповажними.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у справі є беззаперечні докази, якими стверджується, що ОСОБА_5 було відомо, що Шевченківським районним судом м. Львова розглядається зазначена справа. Крім того, ще 06 липня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про розстрочку виконання цього рішення та приймала участь у судовому засіданні при розгляді зазначеної заяви.

На виконання вимог цієї ухвали ОСОБА_5 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 березня 2015 року, мотивоване тим, що отримавши 01 листопада 2016 року повний текст оскаржуваного рішення, їй стали відомі мотивами його прийняття, які не були їй відомі при зверненні з заявою про розстрочку виконання цього рішення, оскільки у виконавчому листі та постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, була зазначена лише резолютивна частина рішення.

Норми ЦПК України 2004 року не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2015 року було надіслано судом до Реєстру - 31 березня 2015 року, зареєстровано - 01 квітня 2015 року, оприлюднено - 03 квітня 2015 року.

Відповідно до супровідного листа Шевченківського районного суду м. Львова копію рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 березня 2015 року направлено на адресу сторін, у тому числі ОСОБА_5, 31 березня 2015 року.

Таким чином, апеляційний суд, визнавши наведені у клопотанні ОСОБА_5 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження неповажними, обґрунтовано виходив з того, що матеріалами справи № 466/5368/14 безспірно стверджується, що щонайпізніше 06 липня 2016 року ОСОБА_5 вже було відомо про оскаржуване рішення, однак остання не виявила належної зацікавленості в оскарженні цього рішення, про що, зокрема, свідчить те, що вона до 01 листопада 2016 року (більше трьох місяців) жодних спроб для отримання цього рішення не робила. ОСОБА_4 таким правом скористався та подав апеляційні скарги на рішення від 15 березня 2015 року ще 15 квітня 2015 року (а. с. 94) та 30 червня 2015 року (а. с. 114-117). Крім того, відповідачі по справі, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, є подружжям (а. с. 24-зворот).

Враховуючи наведене, та те, що інших поважних підстав пропуску строку на апеляційне оскарження рішення від 31 березня 2015 року, які б могли свідчити про наявність особливих і непереборних обставин, за яких ОСОБА_5 не подала апеляційну скаргу, у передбачений законом строк, та які б виправдали пропуск строку більше одного року не надано, тому висновок апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження ґрунтується на нормах закону та матеріалах справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 висновків апеляційного суду не спростовують та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення апеляційного суду, оскільки суд постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик