Справа № 461/6299/17 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/7021/17 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

12 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, він з моменту одруження ніколи не дбав про моральний, матеріальний та духовний розвиток в сім`ї, створення нормальних сімейних стосунків, взаємоповагу один до одного, а навпаки його ставлення призвели до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Внаслідок постійних сімейних конфліктів спільне проживання з відповідачем стало неможливим. Сім'я розпалась, оскільки припинились між ними почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Вважала, що збереження шлюбу і спільне життя суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення з відповідачем.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Шлюб, укладений між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 20 січня 2006 року, Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 40, розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивача «ОСОБА_2» - залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640,0 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в суді першої інстанції він заперечував проти розірвання шлюбу та повідомляв суд, що він бажає мати сім`ю. Посилається на те, що суд не розглянув його заяву про надання терміну для примирення сторін. Стверджує, що обставини, зазначені в позовній заяві не підтверджені жодними доказами та вважає, що непорозуміння виникли між ним та позивачем через незначну сварку. Звертає увагу на те, що він піклується про дитину, усі його кошти витрачаються на спільне сімейне проживання та побут, він дбає про відпочинок та оздоровлення сім`ї, займається духовним та культурним розвитком дитини. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

20.01.2006 року сторонами по справі був укладений шлюб та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1, яке зареєстроване Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 40. (а.с.4)

Від подружнього життя у сторін народилась донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про народження (а.с.5).

В судовому засіданні встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони конфліктують та сваряться. Свідком таких сімейних суперечок стає донька, що негативно впливає на її психологічний стан і має істотне значення при вирішенні питання про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями ст. 112 СК України та роз'ясненнями, викладеними в п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, сім`я розпалася остаточно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про надання терміну для примирення, оскільки таке є необґрунтованим, ним не доведено можливість примирення з метою збереження шлюбу між сторонами. Позивач остаточно визначилась розірвати шлюб, при цьому покликалась, що відповідач в побуті проявляє агресію, яка проявляється в застосуванні сили, що підтверджується матеріалами справи (а.с.13-34).

Посилання в апеляційній скарзі на можливість збереження сім»ї колегія суддів не бере до уваги, оскільки ОСОБА_2 наполягає на розірванні шлюбу, стверджує, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини.

Також не може прийматись до уваги твердження відповідача в апеляційній скарзі, що він піклується про дитину, усі його кошти витрачаються на спільне сімейне проживання та побут, він дбає про відпочинок та оздоровлення сім`ї, займається духовним та культурним розвитком дитини, так як таке не може бути обставиною, що спростовує небажання позивачки перебувати в шлюбі.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.381 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2018 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.