Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі головуючого-судді Нікандрової С.О., при секретарі Гончарової К.Ю., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, який уточнила 10 січня 2018 року в ході проведення підготовчого судового засідання. В позові зазначила, що 21 вересня 2013 року помер її чоловік ОСОБА_5, після смерті якого залишилося спадщина, яка складається з житлового будинку №44 по вул. Партизанській в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, який належав матері померлого, згідно довідки №1106 від 21.09.2017 року ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області, рішення виконавчого комітету Василівської районної ради Запорізької області №196 від 17.10.1990 року та архівного витягу Запорізького обласного архіву №01-32/Б-2733 від 09.10.2017 року. На момент смерті ОСОБА_6, згідно довідки ОСОБА_4 сільської ради Запорізької області №1104 від 21.09.2017 року, за адресою с. Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44, проживали без реєстрації її син ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_1, які здійснювали постійний догляд за матірю та підтримували в належному стані житловий будинок. Факт проживання ОСОБА_5 разом з матірю ОСОБА_6 можуть підтвердити свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 Померла залишила заповіт, посвідчений ОСОБА_4 сільською радою Василівського району Запорізької області 10.08.1993 року, який був зареєстрований в реєстрі за №60, заповіт не змінювався і не скасовувався. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є позивач ОСОБА_1 та дочка померлого ОСОБА_3 04.09.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, на підставі вказаної заяви заведена спадкова справа №73 за 2014 рік. Однак в видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено по причині відсутності документів про право власності на спадковий будинок, про що Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №537/02-31 від 22.01.2014 року. На підставі ст. 392 ЦК України, просить визнати ОСОБА_5 таким, що фактично прийняв спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 02 вересня 1993 року, визнати за позивачем право власності на житловим будинок №44, розташований по вул. Партизанській в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті 21 вересня 2013 року ОСОБА_5.

29 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася з зустрічним позовом до

ОСОБА_1, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В позові зазначила, що ОСОБА_5, який помер 21 вересня 2013 року, є її рідним батьком. Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку №44 по вул. Партизанській в с.Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, що належав матері померлого (її бабусі). Позивач є спадкоємцем першої черги, 14 листопада 2017 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з пропуском строку прийняття спадщини. У звязку з цим, позивач за зустрічним позовом просить відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України надати додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 21 вересня 2013 року ОСОБА_5, на житловий будинок №44 по вул. Партизанська в с. Мала Білозерна Василівського району Запорізької області.

03 січня 2018 року від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшов відзив на позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, у якому вказала, що в матеріалах спадкової справи після смерті ОСОБА_5 є виклик ОСОБА_3 до державного нотаріуса Василівської державної нотаріальної контори, на який вона не відреагувала, в зустрічній позовній заяві не зазначено жодної поважної причини пропуску строку для прийняття спадщини та не надано жодного доказу на підтвердження поважності пропуску строку, як це передбачено вимогами ст.1272 ЦК України. Зазначений відзив на позов вручений ОСОБА_3 03.01.2018 року.

В судовому засіданні позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та заперечували проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_4 сільська рада Василівського району Запорізької області подав заяви про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення первісного позову ОСОБА_1 не заперечують (а.с.35,59,85), проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 не заперечують (а.с.71,80).

Третя особа Василівська державна нотаріальна контора надала заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.46, 70)

2. Процесуальні дії суду у справі.

23 жовтня 2017 року ухвалою Василівського районного суду Запорізької області відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Василівського районного суду від 30 листопада 2017 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 залишена без руху для унесення недоліків.

05 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

У звязку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ, судовий розгляд цивільної справи продовжений за правилами, що діють після набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ.

Ухвалою Василівського районного суду від 26 грудня 2017 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом об`єднана в одне провадження з

первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Василівського районного суду від 26 грудня 2017 року вирішено питання про розгляд обєднаної цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання.

22 січня 2018 року ухвалою Василівського районного суду Запорізької області закрите підготовче провадження та цивільна справа призначена до розгляду на 09 лютого 2018 року.

3. Фактичні обставини встановлені судом, застосовані судом норми права.

В судовому засіданні встановлено, що 02 вересня 1993 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС №251570. (а.с.7)

Згідно довідки ОСОБА_4 сільської ради Запорізької області №1106 від 21.09.2017 року (а.с.16), померла ОСОБА_6 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 по день смерті 02.09.1993 року.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки смерть спадкодавця ОСОБА_6 наступила до 01.01.2004 року, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.).

Згідно із вимогами ч.1 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 ЦК УРСР передбачає, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За життя померла ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_4 сільською радою Василівського району Запорізької області 10.08.1993 року, зареєстрований в реєстрі за №60, яким заповідала житловий будинок, що знаходиться за адресою: с Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44, ОСОБА_5. Згідно запису секретаря виконавчого комітету ОСОБА_4 сільською радою Василівського району Запорізької області від 02.06.2014 року, який вчинено на тексті вищевказаного заповіту, заповіт не змінювався і не скасовувався.

Згідно відповіді Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 15.11.2017 року за №641/01-16, та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.11.2017 року, після смерті 02 вересня 1993 року ОСОБА_6 спадкова справа не заводилася, з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Згідно довідок ОСОБА_4 сільської ради №1104 від 21.09.2017 року, №1105 від 21.09.2017 року (а.с.21,22), які долучені до позовної заяви, ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1987 року по день смерті 21.09.2013 року, проте фактично проживав без реєстрації з 05.05.1993 року по день смерті 21.09.2013 року в с. Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44 Василівського району Запорізької області разом з спадкодавцем ОСОБА_6. В матеріалах спадкової справи №73/2014 рік, наданої Василівською державною нотаріальною конторою на запит суду, містяться аналогічні довідки ОСОБА_4 сільської ради №1231 від 02.06.2014 року, №1744 від 18.08.2014 року (а.с.48 зворот, 49).

Допрошена в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що з 1990 року

постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Поряд з нею з травня 1992 року в будинку матері ОСОБА_6 по вул. Партизанська, 44 проживав ОСОБА_5, який приїхав після виписки з лікарні, разом дружиною ОСОБА_1. ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_1 здійснювали догляд за матірю ОСОБА_6 до її смерті, а також здійснили її поховання. Відповідач ОСОБА_3 знає як дочку померлого ОСОБА_5, проте вони разом не проживали, іноді ОСОБА_3 приїздила до батька. Бачила ОСОБА_3 на похороні її батька ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 починаючи з 1989 року. Поряд з нею за адресою вул. Партизанська, буд. 44 проживав приблизно з 1992 року ОСОБА_5, який побився і після лікарні приїхав на постійне місце проживання до своєї матері ОСОБА_6 Разом з ОСОБА_5 також проживала його дружина ОСОБА_1.

Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок по вул. Партизанська, 44 в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області сину ОСОБА_5, який на момент смерті матері ОСОБА_6 проживав разом з нею, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

21 вересня 2013 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №267215.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно чч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини згідно вимог ст.1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини передбачені ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_3.

Як встановлено з матеріалів спадкової справи №73/2014, заведеної Дніпрорудненською державною нотаріальною конторою Запорізької області, після смерті 21 вересня 2013 року ОСОБА_5, із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого ОСОБА_1, яка згідно довідок ОСОБА_4 сільської ради №1231 від 02.06.2014 року, №1744 від 18.08.2014 року (а.с.48 зворот, 49) проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті.

08 серпня 2014 року Василівська державна нотаріальна контора довела до відома спадкоємця ОСОБА_10 про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 та розяснила, що у разі неотримання відповіді до 19 серпня 2014 року спадкоємцям, які прийняли спадщину будуть надані свідоцтва про право на спадщину.

В позовній заяві ОСОБА_3 не зазначила жодної поважної причини пропуску нею строку прийняття спадщини після смерті 21 вересня 2013 року ОСОБА_5 В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 03 січня 2018 року за участю відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, судом розяснювалося, що предметом доказування по справі про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини є поважність пропуску шестимісячного строку звернення із заявою про прийняття спадщини, проте у наступні судові засідання ОСОБА_3 не з`явилася, додаткові докази не надала, подала заяви про розгляд справи без її участі.

Таким чином, позивач не подала жодних належних та допустимих доказів, які би свідчили

про те, що вона з поважних причин своєчасно у встановлений шестимісячний строк не могла звернутися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5.

З урахуванням наведеного та виходячи з того, що позивач не вчинила жодних дій, що свідчили б про прийняття нею спадщини, поважних причин пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини не підлягають задоволенню.

Як встановлено судом, до складу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5, входить житловий будинок за адресою: буд. 44 по вул. Партизанська, 44 в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, який він успадкував після смерті матері ОСОБА_6, проте за життя здійснив реєстрацію права власності.

Як встановлено судом, згідно архівного витягу з рішення Василівського райвиконкому Запорізької області від 17 жовтня 1990 року №196 «Про реєстрацію житлового фонду» та архівного витягу додатку до нього (а.с.18,19), вирішено питання про оформлення права власності житлових будинків с. Мала Білозерка на території колгоспу імені Чапаєва ОСОБА_4 сільської ради, в тому числі за ОСОБА_6 на житловий будинок 44 по вул. Партизанська в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області з видачею свідоцтва про право власності, обовязок видачі поклався, в тому числі на ОСОБА_4 сільську раду. Однак це рішення в частині видачі ОСОБА_6 свідоцтва про право власності виконано не було.

Згідно довідки РКП «Василівське бюро технічної інвентаризації» від 27.09.2017 року за №543 право власності станом на 31.12.2012 року на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44 не зареєстровано (а.с.20).

Згідно довідки ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області №1106 від 21 вересня 2017 року (а.с.16), житловий будинок за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44, належав ОСОБА_6 згідно особового рахунку 1731 книги 43 погосподарського обліку 1991-1995 років.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання

чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Зважаючи на реєстрацію вказаного житлового будинку в погосподарській книзі за померлою ОСОБА_6 за її життя у виконкомі ОСОБА_4 сільської ради та визнання за нею права власності на вказаний будинок рішенням виконкому Василівської районної ради, остання мала вищевказаний будинок на праві особистої власності, відповідно до діючої на той час ст.13 Конституції СРСР, ст.101, ст.128, ст.134, ст.ст.224-227 ЦК УРСР (редакції 1963 року). Після смерті ОСОБА_6 будинок успадкував за заповітом її син ОСОБА_5, який також помер, не оформивши прав власності на житловий будинок.

Неможливість для позивача оформлення спадщини в нотаріальній конторі підтверджено постановою нотаріуса від 22 січня 2014 року №537/02-31, якою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у вигляді житлового будинку, який належав спадкодавцю та знаходиться за адресою: вул. Партизанська, 44 в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області.

Таким чином, враховуючи, що житловий будинок 44 по вул. Партизанська в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області належав на праві власності померлій ОСОБА_6, після смерті якої спадщину за заповітом прийняв її син ОСОБА_5, проте помер, не встигнувши оформити спадкові права, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_5, належним чином прийняла спадщину після його смерті, інший спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_3 не вчинила дій щодо прийняття спадщини та судом за її зустрічним позовом не встановлено підстав для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, державна реєстрація обєкту нерухомого майна за померлим ОСОБА_5 не проводилася та правовстановлюючі документи на будинок відсутні, що унеможливлює оформлення позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Василівський район, с. Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44, в порядку спадкування за законом після смерті 21 вересня 2013 року її чоловіка ОСОБА_5 обґрунтовані та підлягають задоволенню, а відповідні зустрічні вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на вищевказаний житловий будинок задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України. суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна

контора Запорізької області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті 02 вересня 1993 року матері ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1 (71670, Запорізька область, Василівський район, с.Мала Білозерка, вул. Партизанська, 44, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на житловий будинок №44, розташований по вул. Партизанській в с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті 21 вересня 2013 року ОСОБА_5.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України(в редакції 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду викладений 16 лютого 2018 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_11