Справа № 199/5879/17
16.01.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Борулько М.Ю.
представника позивача Яріз О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків.
В обґрунтування позову зазначив, що наказом №143/к від 03.02.2000 року ОСОБА_2 було прийнято слюсарем аварійно-рятувальних робіт управління експлуатації водопровідних мереж Державного комунального виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, правонаступником якого є Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради.
Після переведення відповідача начальником дільниці аварійно-рятувальних робіт управління експлуатації водопровідних мереж у липні 2008 року між Державним комунальним виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства та відповідачем був укладений договір №164 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, екземпляр якого ОСОБА_2 отримав 28.07.2008 року.
21.11.2011 року під час проведення інвентаризації було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 11 263,04 грн. З нестачею відповідач погодився та заявою від 29.03.2012 року просив вираховувати із заробітної плати вказану суму нестачі, регулярним платежем у 400,00 гривень на місяць в період з березня 2012 року по червень 2014 року включно.
У травні 2012 року у зв'язку зі зміною у штатному розкладі між ОСОБА_2 та адміністрацією КП «Дніпроводоканал», яке є правонаступником Державного комунального виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №275, копію якого відповідач отримав 11.05.2012 року.
На підставі заяви ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням, наказом КП «Дніпроводоканал» від 13.02.2013 року №224 було створено комісію для проведення інвентаризації та прийому-передачі матеріальних цінностей та основних засобів.
Під час проведення інвентаризації було виявлено нестачу підзвітних ОСОБА_2. товарно-матеріальних цінностей на суму 5486,23 грн. без ПДВ, що
підтверджується інвентаризаційним описом від 14.02.2013 року. Згідно із протоколом
технічної комісії від 15.02.2013 року сума нестачі складала 6583,43 грн. з ПДВ. Протокол технічної комісії від 15.02.2013 року на нестачу у сумі 5 486,23 грн. відповідачем визнаний, причин нестачі відповідач не пояснив, тому розпискою від 15.04.2013 року погодився сплатити суму загальної нестачі у розмірі 13 046,47 гривень з урахуванням попередньо несплаченої суми 6 463,04 гривень у строк до 31.12.2013 року.
Оскільки до теперішнього часу відповідач не відшкодував матеріальну шкоду, завдану ним при виконанні трудових обов'язків, грошові кошти не повернув, тому позивач просив суд стягнути з нього загальну суму нестачі 13 046,47 гривень, а також понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 гривень.
Представник позивача Яріз О.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, проти заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився причин неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, відзиву до суду не надходило, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через оголошення в газету «Вісті Придніпров'я» №94 (1893) від 05.12.2017 року, тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши пояснення представника позивача Яріз О.А., дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що наказом №143/к від 03.02.2000 року ОСОБА_2 було прийнято слюсарем аварійно-рятувальних робіт управління експлуатації водопровідних мереж Державного комунального виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, правонаступником якого є Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради.
Після переведення відповідача начальником дільниці аварійно-рятувальних робіт управління експлуатації водопровідних мереж, в липні 2008 року між Державним комунальним виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства та відповідачем було укладено договір № 164 (а.с.9) про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, екземпляр якого ОСОБА_2 отримав 28.07.2008 року.
21.11.2011 року під час проведення інвентаризації було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 11 263,04 грн. З нестачею відповідач погодився та заявою від 29.03.2012 року (а.с. 11) просив вираховувати із заробітної плати вказану суму нестачі, регулярним платежем у 400,00 гривень на місяць в період з березня 2012 року по червень 2014 року включно.
У травні 2012 року, у зв'язку зі зміною у штатному розкладі між ОСОБА_2 та адміністрацією КП «Дніпроводоканал», яке є правонаступником Державного комунального виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №275 (а.с. 10), копію якого відповідач отримав 11.05.2012 року.
У зв'язку з тим, що в лютому 2013 ОСОБА_2 написав заяву про звільнення
за власним бажанням, наказом КП «Дніпроводоканал» від 13.02.2013 року №224 (а.с.13) було створено комісію для проведення інвентаризації й прийому-передачі матеріальних
цінностей та основних засобів.
При повторній інвентаризації матеріальних цінностей було виявлено нестачу підзвітних ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей на суму 5486,23 грн. без ПДВ, що підтверджується інвентаризаційним описом від 14.02.2013 року (а.с. 14-15). Згідно із протоколом технічної комісії від 15.02.2013 року сума нестачі складала 6 583,43 грн. з ПДВ. Протокол технічної комісії від 15.02.2013 року (а.с.16-17) на нестачу у сумі 5 486,23 грн. відповідачем визнаний, що підтверджується його особистим підписом у службовій записці від 15.02.2013 року (а.с. 18).
Розпискою від 15.04.2013 року (а.с. 20) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої при виконанні трудових обов'язків, відповідач погодився сплатити суму загальної нестачі у розмірі 13 046,47 гривень, з урахуванням попередньо несплаченої суми 6 463,04 гривень в строк до 31.12.2013 року.
Згідно зі ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
За ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 130, 134, 135-1, 136 КЗпП України, суд,-
Позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до
Позов Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків, - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення буде виготовлений 26.01.2018 року.
Суддя: