ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10422/17

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/157/18

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ"

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 26 липня 2018 року, місце ухвалення м.Чернігів, дата складання повного тексту рішення 31 липня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ТОВ "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики у розмірі 149 800 грн. Вимоги заявленого позову ТОВ"КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" обґрунтовувало тим, що відповідно до договору позики від 02.08.2017 року ОСОБА_2 отримав в позику від позивача грошові кошти у розмірі 150 000 грн. Факт передачі грошових коштів у вказаному розмірі підтверджується як власноручно підписаним ОСОБА_2 договором позики від 02.08.2017 року, так і відповідними видатковими касовими ордерами про отримання грошових коштів. Позивач у заявленому позові вказує, що з моменту укладення договору позики відповідач в рахунок погашення заборгованості сплатив 200 грн., про підстави несплати в повному обсязі чергових платежів позивача не повідомив. Доводи позовної заяви зазначають, що на адресу відповідача позивачем було направлено письмову вимогу про повернення коштів, проте, вказана письмова вимога залишилась без відповідного реагування. Оскільки відповідач порушив свій обов'язок щодо повернення коштів за договором позики, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 149 800 грн. заборгованості за договором позики від 02.08.2017 року.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 26.07.2018 року позовні вимоги ТОВ "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" задоволено. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" заборгованість у розмірі 149 800 грн. та судовий збір у розмірі 2 247 грн., а всього 152 047 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.07.2018 року та винести постанову, якою відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, має місце недоведеність обставин, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також нормам процесуального і матеріального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не відображені заперечення відповідача по суті вимог заявленого позову, в тому числі, і показання відповідача, які були ним надані в якості свідка, при цьому суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, на які посилався відповідач, заперечуючи проти вимог заявленого позову. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що жодних коштів від позивача він не отримував, не звертався до позивача за отриманням грошових коштів, а свої підписи у відповідних документах поставив під значним психологічним тиском з боку персоналу ТОВ "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ". ОСОБА_2 вказує, що такий тиск був обумовлений незапланованими витратами позивача у розмірі більше 5 000 євро, понесеними під час службового відрядження відповідача у липні 2017 року до Німеччини у зв'язку із виходом з ладу вантажного автомобіля з причепом, яким керував ОСОБА_2 Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував до спірних правовідносин положення статті 1051 ЦК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ту обставину, що копія платіжного доручення №МАВ1339451 від 11.09.2017 року не може бути належним письмовим доказом часткового погашення заборгованості та визнання зобов'язання за договором позики від 02.08.2017 року відповідачем, оскільки у вказаному документі відсутні дані щодо відповідача та його підпис. З посиланням на Закон України ''Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг'' доводи апеляційної скарги зазначають, що для укладення договору позики з відповідачем позивач повинен був мати статус фінансової установи та бути внесеним до відповідного реєстру фінансових установ у встановленому законом порядку. Доводи апеляційної скарги вказують, що у ході підготовчого засідання у справі на виконання ухвали суду щодо витребування письмових доказів за клопотанням відповідача, позивачем було надано витяги із власної касової книги, якими засвідчується, що кошти на видачу готівкою позики ОСОБА_2 вносились одним із засновників ТОВ "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" ОСОБА_3 до каси підприємства протягом 02-04 серпня 2017 року, так само готівкою у дні видачі відповідачу чергової частини позики. Враховуючи положення Закону України '' Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" щодо обов'язкового фінансового моніторингу, представником відповідача було направлено запит до Державної служби фінансового моніторингу України щодо надання інформації про те, чи було отримано вказаним органом від відповідного суб'єкта первинного фінансового моніторингу повідомлення про здійснення позивачем фінансової операції, що підлягає обов'язковому фінансовому моніторингу, а саме, видачі протягом 02-04 серпня 2017 року позики відповідачу готівковими коштами на загальну суму 150 000 грн., а так само про те, чи надавались до Державної служби фінансового моніторингу України відповідним суб'єктом первинного фінансового моніторингу повідомлення про здійснення позивачем або ТОВ ''ЛАА Транс'' у 2017 році переказу коштів у іноземній валюті. Доводи апеляційної скарги зазначають, що змістом відповіді Державної служби фінансового моніторингу України на вищевказаний запит була відмова у наданні вказаної інформації, як віднесеної до розряду інформації з обмеженим доступом (таємниці фінансового моніторингу) згідно Закону України ''Про доступ до публічної інформації'', при цьому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача щодо витребування судом вказаної інформації від Державної служби фінансового моніторингу України.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ"КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 26.07.2018 року.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_4 підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги. Після оголошеної судом перерви у розгляді справи в судове засідання 29.11.2018 року відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ТОВ"КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" Шайдецький В.О. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 26.07.2018 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 02.08.2017 року між ТОВ ''КОМПАНІЯ ''ТРАСПЕЛЕ'' та ОСОБА_2 було укладено договір позики (а.с.183), який підписано сторонами, на даний час він не є оспорюваним договором та є чинним.

Відповідно до п.1 даного договору позики від 02.08.2017 року, ОСОБА_2 (позичальник) отримав в позику від ТОВ ''КОМПАНІЯ ''ТРАНСПЕЛЕ'' (позикодавець) грошові кошти у розмірі 150 000 грн.

Факт передачі грошових коштів у вказаному розмірі підтверджується вказаним договором позики від 02.08.2017 року та видатковими касовими ордерами від 02.08.2017 року, від 03.08.2017 року, від 04.08.2017 року з підписами відповідача про отримання ним грошових коштів (а.с.184-186). Згідно п.2. укладеного між сторонами спору договору позики від 02.08.2017 року, факт одержання грошей підтверджено видатковими касовими ордерами, власноручно підписаними позичальником в момент передачі йому коштів.

Відповідно до п.3. укладеного між сторонами спору договору позики від 02.08.2017 року, отриману суму грошей позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою (або зарахуванням грошової суми на банківський рахунок) в строк до 02.08.2019 року. Згідно п.4. укладеного між сторонами спору договору позики від 02.08.2017 року, зазначену в п.1. позику позичальник зобов'язується повертати позикодавцеві щомісячно, сплачуючи її рівними частинами не менше 12 500 (дванадцять тисяч п'ятсот) грн., і не пізніше 20 числа кожного місяця. Відповідно до п.5. укладеного між сторонами спору договору позики від 02.08.2017 року, позичальник вправі повернути, а позикодавець зобов'язується прийняти позичену суму до настання строку, зазначеного в п.3. цього договору. Згідно п.6. укладеного між сторонами спору договору позики від 02.08.2017 року, в разі, коли позичальник не поверне позику у встановлений строк або в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець вправі стягнути залишок заборгованості в примусовому порядку. Відповідно до п.7. укладеного між сторонами спору договору позики від 02.08.2017 року, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно п.8. укладеного між сторонами спору договору позики від 02.08.2017 року, зміст ст.ст.1047, 1048 Цивільного кодексу України сторонам роз'яснено. Відповідно до п.9. укладеного між сторонами спору договору позики від 02.08.2017 року, сторони свідчать, що: 9.1. вони не приховують обставин, які мають істотне значення для цього договору; 9.2. внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких сторони зобов'язані утримувати за законом чи договором; 9.3. договір не укладається під впливом тяжкої для них обставини; 9.4. вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; 9.5.укладення договору відповідає їх інтересам; 9.6.волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; 9.7. умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; 9.8. договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Відповідно до п.10. укладеного між сторонами спору договору позики від 02.08.2017 року, будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть юридичної сили, згідно п.11. цей договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту одержання позичальником грошових коштів, визначених у п.1. договору.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини не заперечувались у судових засіданнях ОСОБА_2, що з моменту укладення договору позики від 02.08.2017 року відповідач на виконання умов укладеного договору позики сплатив відповідачу 200 грн. (а.с.12).

15.09.2017 року ТОВ "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" на адресу ОСОБА_2 було направлено письмову вимогу вих.№246 щодо повернення грошових коштів відповідно до узгодженого графіку погашення позики (а.с.13-17), проте, вказана вимога залишилась без відповідного реагування на неї відповідача.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.07.2018 року, задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи та норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Приймаючи до уваги положення статті 526 ЦК України, яка регулює загальні умови виконання зобов'язання, а також ті обставини, що відповідач у добровільному порядку не виконує умови укладеного із відповідачем договору, який є чинним, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 26.07.2018 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не відображені заперечення відповідача по суті вимог заявленого позову, в тому числі, і показання відповідача, які були ним надані в якості свідка, при цьому суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, на які посилався відповідач, заперечуючи проти вимог заявленого позову. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 26.07.2018 року, виходячи із приписів ч.2 статті 376 ЦПК України. Також необхідно зазначити, що відповідно до ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що жодних коштів від позивача він не отримував, також не звертався до позивача за отриманням грошових коштів, а свої підписи у відповідних документах поставив під значним психологічним тиском з боку персоналу ТОВ "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ". ОСОБА_2 вказує, що такий тиск був обумовлений незапланованими витратами позивача у розмірі більше 5 000 євро, понесеними під час службового відрядження відповідача у липні 2017 року до Німеччини у зв'язку із виходом з ладу вантажного автомобіля з причепом, яким керував ОСОБА_2 На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 26.07.2018 року, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні приписів статей 77, 78 ЦПК України. Відповідно до ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регулює обов'язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідно зазначити, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував до спірних правовідносин положення статті 1051 ЦК України та не відмовив у задоволенні вимог заявленого позову. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.07.2018 року, оскільки в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 02.08.2017 року між ТОВ ''КОМПАНІЯ ''ТРАСПЕЛЕ'' та ОСОБА_2 було укладено договір позики (а.с.183), який підписано сторонами, на даний час він не є оспорюваним в судовому порядку договором та є чинним. Згідно ч.1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ту обставину, що платіжне доручення №МАВ1339451 від 11.09.2017 року не може бути належним письмовим доказом часткового погашення заборгованості у розмірі 200 грн. та визнання зобов'язання за договором позики від 02.08.2017 року відповідачем, оскільки у вказаному документі відсутні дані щодо відповідача та його підпис. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 26.07.2018 року, оскільки під час судового розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 підтвердив факт сплати ним вказаної суми відповідачу в рахунок виконання умов договору позики.

З посиланням на Закон України ''Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг'' доводи апеляційної скарги вказують, що для укладення договору позики з відповідачем позивач повинен був мати статус фінансової установи та бути внесеним до відповідного реєстру фінансових установ у встановленому законом порядку. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, виходячи із наступного. Відповідно до п.3 ч.1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Згідно статуту ТОВ ''КОМПАНІЯ ''ТРАНСПЕЛЕ'' (а.с.56-70), позивач не є фінансовою установою у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг. Як вбачається із вимог позовної заяви (а.с.2-4), позивач не ставить питання про стягнення з відповідача процентів від суми позики. За даних обставин вказані доводи апеляційної скарги не спростовують тверджень відповідача відносно того, що у даному випадку позика за умови відсутності відповідного статусу позикодавця не є фінансовою послугою в розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Доводи апеляційної скарги зазначають, що у ході підготовчого засідання у справі на виконання ухвали суду щодо витребування письмових доказів за клопотанням відповідача, позивачем було надано витяги із власної касової книги, якими засвідчується, що кошти на видачу готівкою позики ОСОБА_2 вносились одним із засновників ТОВ "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" ОСОБА_3 до каси підприємства протягом 02-04 серпня 2017 року, і так само готівкою у дні видачі відповідачу чергової частини позики. Враховуючи положення Закону України '' Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" щодо обов'язкового фінансового моніторингу, представником відповідача було направлено запит до Державної служби фінансового моніторингу України щодо надання інформації про те, чи було отримано вказаним органом від відповідного суб'єкта первинного фінансового моніторингу повідомлення про здійснення позивачем фінансової операції, що підлягає обов'язковому фінансовому моніторингу, а саме, видачі протягом 02-04 серпня 2017 року позики відповідачу готівковими коштами на загальну суму 150 000 грн., а так само про те, чи надавались до Державної служби фінансового моніторингу України відповідним суб'єктом первинного фінансового моніторингу повідомлення про здійснення позивачем або ТОВ ''ЛАА Транс'' у 2017 році переказу коштів у іноземній валюті. Доводи апеляційної скарги зазначають, що змістом відповіді Державної служби фінансового моніторингу України на вищевказаний запит була відмова у наданні вказаної інформації, як віднесеної до розряду інформації з обмеженим доступом (таємниці фінансового моніторингу) згідно Закону України ''Про доступ до публічної інформації'', при цьому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача щодо витребування судом вказаної інформації від Державної служби фінансового моніторингу України.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи із приписів ч.1 статті 13 ЦПК України, яка регулює диспозитивність цивільного судочинства. Предметом судового розгляду у даній справі була позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ТРАНСПЕЛЕ" до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, при цьому суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позовних вимог, як це визначено ч.1 статті 13 ЦПК України. Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 02.08.2017 року між ТОВ ''КОМПАНІЯ ''ТРАСПЕЛЕ'' та ОСОБА_2 було укладено договір позики (а.с.183), який підписано сторонами, на час розгляду даної справи судом він не є оспорюваним договором та є чинним. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 26 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 04.12.2018 року.

Головуючий: Судді: