Справа № 513/1155/17
Провадження № 2/513/202/18
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 червня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Райчевої Т.М., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
В С Т А Н О В И В:
24 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за договором позики в розмірі 293123 гривні 60 копійок, 5000 гривень витрат на правничу допомогу та судові витрати.
Позивач під час розгляду справи позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, погодився на заочний розгляд справи.
Відповідачу ОСОБА_2 судові повістки направлялись за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак повертались з відміткою, що він за вказаною адресою не проживає (а.с. 53-58, 66-68). Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.60, 69).
Згідно з частиною 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Ураховуючи обставини справи та положення закону, а також те, що позивач погодився на заочний розгляд справи, суд справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановив заочне рішення.
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є документом, який підтверджує як передачу грошей позикодавцем позичальнику, так і укладення договору позики.
У наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку отримала в позику відповідачка, строк та умови виконання зобов'язання, особистий підпис боржника.
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики і розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.
В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, викладено правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем в належному розмірі.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.
Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Суму боргу за договором від 03 листопада 2016 року, визначену в іноземній валюті, належить стягнути на користь позивача у гривневому еквіваленті станом на день звернення до суду, тобто з урахуванням зростання курсу долару США.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 3 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited" проти України»).
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень представником позивача ОСОБА_3 не надано взагалі ніяких доказів. Інтереси позивача він представляв на підставі довіреності, посвідченої 11 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області (а.с. 8).
Тому в задоволені позову в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень слід відмовити.
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2931,24 гривень.
Керуючись ст.ст.11,15, 202, 509, 526, 533, 610, 611, 612, 629, 638, 1046.1047,1049 ЦК України, ст.ст. 2,5, 10-13, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії КМ № 884191, виданий Саратським РС ГУДМС України в Одеській області 19 березня 2014 року, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_7, паспорт серії ВК 009334, виданий Костянтинівським РВ УМВС України в Донецькій області 26 березня 2004 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, борг за договором позики від 03 листопада 2016 року в сумі 293123 ( двісті дев'яносто три тисячі сто двадцять три) гривні 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії КМ № 884191, виданий Саратським РС ГУДМС України в Одеській області 19 березня 2014 року, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6, фактично проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_8, паспорт серії ВК 009334, виданий Костянтинівським РВ УМВС України в Донецькій області 26 березня 2004 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір в сумі 2931 (дві тисячі дев'ятсот тридцять одна ) гривня 24 копійки.
В задоволенні позову ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після отримання копії рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя А. І. Бучацька