Справа № 465/4315/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/5240/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором про надання послуг.

В обґрунтування позову покликалася на те, що 29.03.2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір про надання інформаційно-посередницьких послуг,згідно якого ОСОБА_4 зобовязався за її дорученням здійснити пошук необхідних обєктів нерухомості, організувати їх огляд, підготовку та збір документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу. Згідно п.4.1 Договору про надання інформаційно-посередницьких послуг, у разі купівлі обраного обєкта нерухомості вона зобовязувалась сплатити відповідачу під час реєстрації договору купівлі-продажу кошти в сумі, вказаній в акті здачі-приймання виконаних робіт. Порушивши умови зазначеного пункту договору, відповідач в день підписання Договору про надання інформаційно-посередницьких послуг отримав від неї 13500грн., ввівши її в оману. На виконання умов Договору відповідачем їй було запропоновано житловий будинок та земельну ділянку по вул.Загірній,69 у м.Львові. 29.03.2016 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір про наміри щодо купівлі 65/100 будинку та 0,0346га земельної ділянки по вул. Загірній,69 у м. Львові. Однак, 08.04.2016 року вони розірвали вказаний договір. Після чого вона звернулась до відповідача з вимогою про повернення сплачених нею коштів за неповне надання посередницьких послуг, але гроші не повернено їй по даний час. Просила стягнути з відповідача кошти в сумі 13500 грн. та судові витрати.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Дане рішення оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, зазначає, що оскаржуване рішення вважає незаконним, оскільки суд не дослідив усіх обставин справи, а саме не взяв до уваги того, що їй не було надано жодних послуг за Договором про надання інформаційно-посередницьких послуг, а розписка яка міститься в матеріалах справи немає жодного відношення до даної справи. Також, зазначає, відповідач діяв недобросовісно, оскільки брав наперед оплату за свої послуги, але їх не виконував. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити: стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 13 500грн., а також судові витрати в сумі 580 грн. та 638 грн., разом: 1218 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не заперечила про часткове виконання відповідачем укладеного між ними договору про надання інформаційно-посередницьких послуг, та оскільки неможливість виконання договору, укладеного між сторонами виникла не з вини відповідача,а з обєктивних обставин, розпискою від 08.04.2016 року сторони фактично узгодили розмір плати за частково надані позивачці послуги, оскільки, після отримання частини коштів в сумі 350 доларів США, ОСОБА_2 вказала про відсутність у неї матеріальних претензій до відповідача, а відтак позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір про надання інформаційно-посередницьких послуг,згідно якого ОСОБА_4 зобовязався здійснити пошук необхідних обєктів нерухомості, організувати їх огляд, підготовку та збір документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу, надати інформацію замовнику про відсутність або наявність боргів по комунальних сплатах, організувати на вимогу, консультацію відповідних спеціалістів з технічних та юридичних питань.

Згідно п.4.1 Договору про надання інформаційно-посередницьких послуг,у разі купівлі обраного обєкта нерухомості, замовник сплачує виконавцю під час реєстрації договору купівлі-продажу обєкта, кошти в сумі, вказаній в Додатку до Договору, згідно Акту здачі-приймання виконаних робіт, який є невідємною частиною даного Договору.

Як вбачається з Додатку до Договору- Акту здачі-приймання виконаних робіт по наданню інформаційно-посередницьких послуг за наступними обєктами-Загірна,69, від замовника отримано 13 500 грн. і ще 13500 грн. має отримати в день переоформлення.

Даний договір та акт підписано ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Судом встановлено,що на виконання умов зазначеного договору відповідачем було запропоновано позивачці житловий будинок та земельну ділянку по вул. Загірній,69 у м.Львові.

29.03.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір про наміри щодо купівлі 65/100 будинку та 0,0346га земельної ділянки по вул. Загірній, 69 у м. Львові. Однак, 08.04.2016 року вказаний договір розірвано за взаємною згодою сторін.

З розписки від 08.04.2016 року,написаної ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 кошти в сумі 350доларів США за часткове надання послуг інформаційно-консультативних за обєкт по вул. Загірній,69, у м. Львові, матеріальних претензій не має. Вказана розписка написана та підписана особисто ОСОБА_2, що нею не заперечується.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції, що між сторонами був укладений договір надання інформаційно-довідкових та посередницьких послуг, предметом якого є, в тому числі допомога в підготовці документів та укладенні відповідного договору між замовником та майбутнім контрагентом.

Як в районному суді, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не заперечила про часткове виконання відповідачем укладеного між ними договору про надання інформаційно-посередницьких послуг.

Оскільки,з розписки від 08.04.2016 року вбачається,що ОСОБА_2 не має матеріальних претензій до ОСОБА_4 та нею отримано від останнього грошові кошти в сумі 350 доларів США за часткове надання послуг інформаційно-консультативних за обєкт по вул. Загірній,69, у м. Львові, відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що даною розпискою сторони фактично узгодили розмір плати за частково надані позивачці послуги, що узгоджується з ч.2 ст. 903 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить, в ході апеляційного розгляду позивач також не навів таких обставин.

Доводи апеляційної скарги є тотожними з доводами позовних вимог і не спростовують правильності висновків суду, тому не дають підстав для її задоволення.

В зв'язку з викладеним інші доводи апеляційної скарги, як такі, що не мають правового значення, колегією суддів визнаються безпідставними. За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.07.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6