АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/795/18 Справа № 201/1587/17 Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Дніпропетровської області і Державної казначейської служби Україні в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів прокуратури Дніпропетровської області і Державної казначейської служби Україні в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що позивач звернувся до прокуратури Дніпропетровської області із заявою про вчинення злочину в порядку ст. 214 КПК України, ця заява в порушення закону відповідачем була залишена без реагування, а тому він звернувся до суду зі скаргою на вказані неправомірні дії прокуратури в порядку ст. 303 КПК України. Ухвалою суду від 10 серпня 2016 року його скарга була задоволена, визнано бездіяльність прокуратури протиправною та зобов'язано прокуратуру виконати вимоги ст. 214 КПК України за його заявою. Вказана ухвала набрала законної сили, а отже є бездіяльність прокуратури в розумінні ст. 1176 ЦК України. Йому завдані цим збитки: поштові витрати, послуги адвоката для звернень до прокуратури та інш.. Завдана йому матеріальна і моральна шкода підтверджується вказаною ухвалою суду. Розмір моральної шкоди позивач визначає в 500 грн. та вважає за можливе стягувати вказані кошти та витрати з державного казначейства. До правоохоронних органів зі скаргою на вказані дії звертався, але відповіді він не отримував. Вважає незаконні дії вказаного відповідача доведеними і просив стягнути з державного бюджету на його користь матеріальну і моральну шкоду в загальній сумі 900 грн., задовольнивши позов в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача позивачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової чи немайнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року встановлено факт бездіяльності прокуратури, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей, тому вважає, що його втрати пов'язані з отриманням даної ухвали є в прямому причинно-наслідковому зв'язку з бездіяльністю відповідача.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що дійсно позивач ОСОБА_2 звернувся до прокуратури Дніпропетровської області з заявою про вчинення злочину в порядку ст. 214 КПК України, ця заява про злочин від 04 липня 2016 року в порушення закону відповідачем була залишена без реагування і позивач звернувся до суду зі скаргою на вказані неправомірні дії прокуратури Дніпропетровської області в порядку ст. 303 КПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року його скарга була задоволена, визнано бездіяльність прокуратури протиправною та зобов'язано прокуратуру виконати вимоги ст. 214 КПК України за його заявою. Вказана ухвала набрала законної сили та виконана відповідачем.

Позивач вважає, що оскільки вказана ухвала набрала законної сили, а отже є бездіяльність прокуратури в розумінні ст. 1176 ЦК України. Йому завдані цим збитки: поштові витрати, послуги адвоката для звернень до прокуратури та ін.. Завдана йому матеріальна і моральна шкода, що підтверджується вказаною ухвалою суду. Розмір моральної шкоди позивач визначає в 500 грн. та вважає за можливе стягувати вказані кошти та витрати з державного казначейства.

До правоохоронних органів зі скаргою на вказані дії звертався, але відповіді він не отримував. Вважає незаконні дії вказаного відповідача доведеними і просив стягнути з державного бюджету на його користь матеріальну і моральну шкоду в загальній сумі 900 грн. В добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений була звертатися з позовом до суду.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Зважаючи на те, що підставою для відшкодування шкоди позивач зазначив бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області в частині неналежного виконання своїх службових обов'язків, пов'язаних з невнесенням відомостей за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. З постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 ЦК України доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а згідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з безпідставності позовних вимог та Вищезазначеною ухвалою суду від 10 серпня 2016 року, а також не визнано дії працівників відповідача неправомірними чи протиправними, а тому правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2016 року встановлено факт бездіяльності прокуратури, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей, тому втрати позивача пов'язані з отриманням даної ухвали є в прямому причинно-наслідковому зв'язку з бездіяльністю відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки даною ухвалою не визнано дії працівників відповідача неправомірними чи протиправними, а лише зобов'язано провести певні дії стосовно заяви позивача, а тому апелянтом не доведено належними та допустимим доказами факту заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв'язку між заподіянням моральних страждань і оціненою позивачем шкодою.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 374 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, апеляційна скарга залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова