П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Будулуци М.С., Санікової О.С.

за участю секретаря Глушка С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позо-вом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спі-льної сумісної власності подружжя

- за апеляційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 4 грудня 2017 року, резолютивну частину якого ухвалено суддею Демидовою В.К. в м. Краматорськ в примі-щені Краматорського міського суду Донецької області 4 грудня 2017 року о 14 годині 50 хвилин, повний текст якого складено 8 грудня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ сумісної спільної власності подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що 12 грудня 1983 року був укладений шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_3. (після укладення шлюбу ОСОБА_3, в теперішній час ОСОБА_3). Цього ж 1983 року він вступив до житлово - будівельного кооперативу «Космос 16» та у 1983 році після часткової сплати пайового внеску в кооператив, отримав квартиру АДРЕСА_1.

Проживаючи в зазначеній квартирі з сім'єю, він виплатив пайовий внесок в повному обсязі. Таким чином, в шлюбі він набув право власності на зазначену квартиру.

13 грудня 1988 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано, але вони про-довжували шлюбні відносини, з усіма ознаками сім'ї: спільно проживали, мали спільний бюджет і таке інше.

23 грудня 1992 року він з відповідачкою подали заяви до голови кооперативу про виключення його з членів кооперативу та прийняття відповідачки на підставі формального розірвання шлюбу, який фактично продовжувався. Заяви були задоволені та відповідно до протоколу зібрання уповноважених кооперативу «Космос 16», 27 грудня 1992 року він був виключений, а відповідачка прийнята до кооперативу. Але на момент виключення його з кооперативу він вже набув право власності на зазначену квартиру, хоча й не оформив його.

З державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 29 грудня 2015 року, на підставі свідоцтва про право власності, за відповідачкою зареєстровано пра-во власності на квартиру АДРЕСА_1.

Він тільки у 2016 році дізнався про порушення відповідачкою свого права власності з її активних дій по позбавленню сина права користування житлом та висловлення намірів продати квартиру. Тому зазначив, що не пропустив строк позовної давності для подачі заяви до суду.

Просив визнати право спільної сумісної власності між ним та відповідачкою ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та здійснити розподіл спільної сумісної власності, визнавши за ним та ОСОБА_3 по 1/2 частці квартири.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 4 грудня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що необхідно застосувати наслідки спли-ву строків позовної давності. Адже 23 грудня 1992 року позивач написав заяву, в якій просив залишити на користь його колишньої дружини ОСОБА_3 внесений пай, тобто дізнався про перехід права власності, а з позовом про поділ майна позивач звернуся до суду 21 грудня 2016 року. Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про порушення у будь-який інший спосіб його майнового права.

На вказане рішення ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2 ,подав апеля-ційну скаргу, в якій просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 4 грудня 2017 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначив, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи. Так, в мотивувальній час-тині оскаржуваного рішення зазначено, що пайовий внесок за спірну квартиру був повністю сплачений відповідачкою ОСОБА_3, а позивач не сплачував повністю пайові внески за квартиру. Проте такий висновок суперечить фактичним обставинам, встановленим в ході розгляду справи. Адже в рішенні зазначено, що позивач ОСОБА_2 вступив до житлово-будівельного кооперативу та отримав квартиру АДРЕСА_1.

Факт повної сплати пайового внеску у червні 1992 року підтверджується і довідкою голови ЖБК «Космос 16».

В оскаржуваному рішенні суд не надав жодної оцінки протиріччу, яке полягає в то-му, що повна сплата пайового внеску була здійснена в період перебування позивача ОСОБА_3 членом кооперативу в період з 1983 року по грудень 1992 року та змісту довідки голови ЖБК «Космос 16», відповідно до якої ОСОБА_3 отримала у ЖБК «Космос 16» двокімнатну квартиру. Пайовий внесок за цю квартиру в сумі 9271,2 рубля ОСОБА_3 погашений повністю у червні 1992 року.

Також представник позивача зазначає, що суд помилково застосував до встановлених правовідносин, які виникли у 2002 році норми Закону України № 1087-15 від 10.07.2003 року, оскільки в даному випадку закон не має зворотної дії в часі. А отже до 2013 року виникнення права власності не потребувало обов'язкової державної реєстрації. Таким чином саме у 2002 році, будучі членом кооперативу та повністю сплативши пайовий внесок, позивач набув право власності на квартиру, відповідно до Закону УРСР «Про власність»№ в редакції від 07.02.1991 року.

Крім того суд зазначив у рішенні, що строк позовної давності у даних правовідноси-нах розпочинається з моменту розірвання шлюбу. Проте відповіднодо Постанови Плену-му Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування суда-ми законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та по-діл спільного майна подружжя» початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один з співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності. Позивач дізнався про порушення свого права лише у 2016 році, коли відповідачка почала виганяти їх спільного сина з квартири. Раніше його право власності не порушувалось та ніким не оспорювалось.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, де він просив апеляційну ска-ргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 90-92).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи проводиться без повідомлен-ня учасників справи.

Від представника відповідача, адвоката Агапова П.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з його зайнятістю у інших справах, але судом не може дане клопотання бути прийнятим до уваги, оскільки розгляд справи проводиться по правилам спрощеного провадження, відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 1983 року по 13 грудня 1988 року, від якого мають двох дітей: сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу - у 1983 року позивач ОСОБА_2 вступив до житлово- будівельного кооперативу «Космос 16» та отримав квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.11 Закону України №1087-IV від 10.07.2003 «Про кооперацію» із змінами і доповненнями, вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у по-рядку та розмірах, визначених його статутом.

Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Відповідно до ст.13 Закону України №1087-IV від 10.07.2003 «Про кооперацію» із змінами і доповненнями, членство в кооперативі припиняється у разі добровільного вихо-ду з нього.

Як вбачається з протоколу № 11 від 27 грудня 1992 року, рішенням збору уповнова-жених ЖБК «Космос-16», на підставі заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 виключено з членів ЖБК та передано повноваження його колишній дружині. ОСОБА_3 прийнято до членів ЖБК «Космос-16.

Вказані обставини сторонами не спростовуються.

Відповідно до довідки Житлово будівельного кооперативу «Космос-16», виданій ОСОБА_12, вбачається, що вона є членом ЖБК «Космос-16», утворення якого за-тверджено рішенням виконкому Краматорської міської ради депутатів від 20 лютого 1985 року, ОСОБА_3 отримала в ЖБК «Космос-16» двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 Пайовий внесок за цю квартиру в сумі 9271,20 руб. ОСОБА_3 погашений повністю у червні 1992 року.

Відповідно до ст. 191 Закону України №1087-IV від 10.07.2003 «Про кооперацію» із змінами і доповненнями, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 грудня 2015 року, виданого державним реєстратором речових прав на нерухоме майно ОСОБА_13, ОСОБА_3 набула на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 1 ст.15 Закону України «Про власність» в редакції чинній на момент сплати останнього пайового внеску, член житлового, житлово-будівельного, дач-ного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користу-вання, набуває права власності на це майно.

Як встановлено судом, пайовий внесок за спірну квартиру повністю був сплачений відповідачкою ОСОБА_3, відповідно до довідки Житлово будівельного кооперати-ву «Космос-16» від 15 листопада 2015 року, відповідно можна стверджувати, що саме у відповідачки виникло право власності на квартиру як самостійний об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, право власності на квартиру АДРЕСА_1, у відповідності до ч.1 ст.15 ЗУ «Про власність», ви-никло у ОСОБА_3 з моменту повного внесення пайового внеску за вказану кварти-ру.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до абз. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_2 на ім'я голови ЖБК «Космос-16» від 23 грудня 1992 року він просить виключити його з членів кооперативу у зв'язку із розірванням шлюбу 13 грудня 1988 року. Внесений ним пай просив залишити на ко-ристь його колишньої дружини ОСОБА_3 (а.с.7).

Таким чином написавши власноручно цю заяву 23 грудня 1992 року позивач самостійно розпорядився своїми правами, передавши свій пай колишній дружині.

Саме з цього часу він був обізнаний про передачу своїх прав на квартиру колишній дружині. Та саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності.

Тому колегія суддів не може прийняти доводи позивача викладені у апеляційній скарзі, що він тільки у 2016 році дізнався про порушення відповідачкою свого права власності.

Отже суд першої інстанції вірно застосував наслідки спливу строку позовної давності та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Таким чином доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скар-гу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухва-лив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 4 грудня 2017 року за-лишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: