Справа № 347/554/16
Провадження № 22-ц/779/332/2018
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Горейко М.Д.

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Ромовська Олександра Василівна, про визнання недійсним заповіту, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на ухвалу Косівського районного суду, постановлену головуючим суддею Гордієм В.І. 16 червня 2016 року в м. Косів Івано-Франківської області, -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Ромовська О.В., в якому просив визнати нечинним та скасувати заповіт від 08.06.2007 року заповідача ОСОБА_6, складений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Ромовською О.В.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2016 року провадження у даній справі закрито.

На вказану ухвалу суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність, порушення судом норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції прийшов до висновку про набрання законної сили рішенням суду від 25.06.2013 року, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Однак, при цьому судом не враховано, що таке рішення суду ухвалене у 2013 році, а підставою для обґрунтування позовних вимог по даній справі є свідоцтво про смерть спадкодавця ОСОБА_7 від 29.04.2015 року. Тобто, зазначена обставина виникла лише через два роки після набрання рішенням законної сили.

Тому вважає невірним застосування судом вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України для закриття провадження у справі, яка передбачає обов'язкову наявність одночасно трьох складових частин: ті ж самі сторони, той самий предмет спору, з тим же самих підстав.

Крім того зазначає, що в аналогічній, на думку відповідача, справі 2013 року експерт порівняв слова, написані в оскаржуваному заповіті, із словами, написаними в листі 1989 року, а варто було порівняти їх в сукупності із підписом заповідача.

В доповненні до апеляційної скарги апелянт зазначає, що постановою Косівського районного суду від 20.08.2014 року було скасовано довідку Старокутської сільської ради №2975 від 05.12.2013 року про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - одна і таж сама особа. Також, згідно довідки Старокутської сільської ради №115 від 18.01.2016 року в колгоспному дворі в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_8 1911 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, залишились такі спадкодавці: ОСОБА_7 1949 р.н. (син, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року); ОСОБА_9 1951 р.н. (син, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року); ОСОБА_2 1938 р.н. (син - проживає в РФ, Тюменська область, м. Ялуторовськ).

На підставі наведеного, просив ухвалу суду про закриття провадження у справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.07.2016 року ухвалу Косівського районного суду від 16.06.2016 року скасовано, заяву представника ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду. Роз'яснено ОСОБА_2 та його представнику, що вони мають право подати позов на загальних підставах. При цьому, апеляційний суд виходив з того, що позивач звернувся до суду першої інстанції в порядку окремого провадження.

Постановою Верховного Суду від 16.01.2018 року ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.07.2016 року скасовано, направлено справу на новий розгляд до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

15.12.2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Відповідно до п. 9 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» вказаного Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судове засідання апеляційного суду позивач та його представник не з'явилися. Позивач надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, ухвалу суду від 16.06.2016 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Ромовська О.В., про визнання нечинним та скасування заповіту від 08.06.2007 року заповідача ОСОБА_6, складеного приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Ромовською О.В.

Позов обґрунтував тим, що їхній із спадкодавцем батько був ОСОБА_8, відповідно, брат - ОСОБА_7, а оскаржуваний заповіт складений від імені ОСОБА_6. Також вважає, що підпис заповідача не належав його братові. При цьому, позивач посилається на постанову Косівського районного суду від 20.08.2014 року, якою скасовано довідку Старокутської сільської ради від 05.12.2013 року про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є одна і та ж особа, а також на свідоцтво про смерть, видане повторно 29.04.2015 року відділом ДРАЦС Косівського районного управління юстиції, із якого вбачається, що в АДРЕСА_1 проживав та помер ОСОБА_7.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з наявності такого, що набрало законної сили рішення Косівського районного суду від 25 червня 2013 року (а.с. 39-40).

З таким висновком погоджується апеляційний суд з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2013 року, яке набрало законної сили, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Старокутської сілької ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання права власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1, а також позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача: Ромовська Олександра Василівна, про визнання нечинним та скасування заповіту від 08.06.2007 року, складеного приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Ромовською О.В.

Як вбачається із вказаного рішення суду, позивач ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги про визнання нечинним та скасування заповіту від 08.06.2007 року, складеного від імені ОСОБА_6, тим, що заповідач, брат позивача, по-батькові був ОСОБА_8, а не ОСОБА_8 а також, що підпис в заповіті не належить ОСОБА_6

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України, для застосування передбаченої пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову. Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року №6-342цс15).

Встановивши, що позов ОСОБА_2 від 31.03.2016 року заявлений між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і позов, по якому ухвалене рішення від 25.06.2013 року, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, дійшов вірного висновку про наявність передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, підстави для закриття провадження в даній справі.

Що стосується посилань апелянта на те, що в позові, поданому у березні 2016 року, він посилається на постанову Косівського районного суду від 20.08.2014 року, якою скасовано довідку Старокутської сільської ради від 05.12.2013 року про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є одна і та ж особа, а також на повторне свідоцтво про смерть, видане 29.04.2015 року відділом ДРАЦС Косівського районного управління юстиції, із якого вбачається, що в АДРЕСА_1 проживав та помер ОСОБА_7, які не були відомі на час прийняття рішення суду 2013 року, то слід зазначити наступне.

З аналізу норм ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали) випливає, що підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК). При цьому цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Не належать до юридичних фактів матеріально-правового характеру обставини, що є доказами у справі (ст. 57 ЦПК), з якими закон не пов'язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов'язків, вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які є підставою позову.

Таким чином, долучення позивачем до позову від 31.03.2016 року копії постанови Косівського районного суду від 20.08.2014 року та копії повторного свідоцтва про смерть, виданого 29.04.2015 року відділом ДРАЦС Косівського районного управління юстиції, як доказів по справі, не може вважатися іншими підставами позову.

Крім того, в рішенні Косівського районного суду від 25.06.2013 року надано оцінку свідоцтву про смерть спадкодавця, оцінку даним по-батькові, а саме: «Ількович» - «Ілліч», а також рукописним записам заповідача в оспорюваному заповіті від 08.06.2007 року.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням вимог закону, скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Горейко М.Д.