АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1066/18 Доповідач - Колтунова А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» лютого 2018 року апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді - доповідача: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря: Семикрас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу (№ 640/10380/16-ц, провадження № 22-ц/790/1066/18) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільно-транспортне підприємство «Автотранс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року, (ухваленого суддею - Золотарьовою Л.І., «30» листопада 2017 року о «15» год. «49» хв. в залі суду в м. Харкові),-

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2015 року директор товариства з обмеженою відповідальністю «АТП «Автотранс» (далі ТОВ «АТП «Автотранс») - Дробушко К.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що в провадженні Київського районного суду м.Харкова знаходиться кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що причинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому.

14 січня 2015 року ОСОБА_1, керуючи автобусом «І- Van» державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснюючи рух за маршрутом, допустив зіткнення з автобусом «І- Van» державний номерний знак НОМЕР_2, який знаходився у нерухомому положенні, що призвело до порушення ОСОБА_1 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди пасажирка ОСОБА_3 отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому малогомілкової кості правої голені.

Крім того, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автобусу «І- Van» державний номерний знак НОМЕР_1, який знаходився у користуванні ТОВ «АТП «Автотранс», спричинені технічні пошкодження на загальну суму 50 000,00 грн.

У зв'язку з чим, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АТП «Автотранс» грошові кошти за заподіяну майнову шкоду в розмірі 107 000,00 грн. та витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 12 000,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2017 року позовні вимоги ТОВ «АТП «Автотранс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АТП «Автотранс» матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, у розмірі 47 266,56 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АТП «Автотранс» витрати на правову допомогу у розмірі 5 300,92 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що він не перебував у трудових відносинах з ТОВ «АТП «Автотранс», договір про повну матеріальну відповідальність не укладав, тому не повинен сплачувати шкоду в повному розмірі. Позивачем суду не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 отримував заробітну плату, а саме, відомостей по сплаті йому заробітної плати, звітів, згідно яких можна було б встановити, що заробітна плата йому нараховувалася та сплачувалася, та з неї підприємство сплачувало податки за робітника. Також зазначає, що експерт визначив вартість спричиненої шкоди внаслідок пошкодження автобуса необґрунтовано, так як на момент проведення експертизи автомобіль був вже відремонтований, тобто не зрозуміло на підставі яких даних були зроблені розрахунки експертом. При визначенні шкоди не були з'ясовані пошкодження автобусу внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримував апеляційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції .

Представник ТОВ «АТП «Автотранс» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, зазначала, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та представника ТОВ «АТП «Автотранс», дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «АТП «Автотранс» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив із того, що вироком Київського районного суду м..Харкова від 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення не підлягає доказуванню.

На момент дорожньо - транспортної пригоди, 14 січня 2015 року, ОСОБА_1 перебував з ТОВ «АТП «Автотранс» у трудових відносинах та виконував свої трудові обов'язки. Внаслідок вчинення відповідачем злочину, пошкоджене майно, автобус ««І- Van», яким користується позивач на відповідній правовій підставі.

У зв'язку з чим, відповідач повинен відшкодувати заподіяну ним шкоду у розмірі визначеному висновком експерта.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають доказам, що містяться в матеріалах справи, та ґрунтуються на нормах матеріального права.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що вироком Київського районного суду м.Харкова від 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за те, що 14 січня 2015 року ОСОБА_1, керуючи автобусом «І- Van» державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснюючи рух за маршрутом № 241, допустив зіткнення з автобусом «І- Van» державний номерний знак НОМЕР_2, який знаходився у нерухомому положенні, що призвело до порушення ОСОБА_1 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди пасажирка ОСОБА_3 отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому малогомілкової кості правої голені (а.с. 24-28).

Наказом № 57/14к від 01 липня 2014 року ОСОБА_1 на підставі трудового договору прийнятий на роботу до ТОВ «АТП «Автотранс» на посаду водія (а.с. 48-49).

Відповідно до наказу директора ТОВ «АТП «Автотранс» від 04 грудня 2014 року за ОСОБА_1 закріплений транспортний засіб «І- Van» державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 45-47).

Автобус «І- Van» державний номерний знак НОМЕР_1 перебуває в оренді ТОВ «АТП «Автотранс» на підставі нотаріально посвідченого договору, укладеного 07 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «АТП «Автотранс» (а.с. 9-10).

Згідно з дорожнім листом № 126217, 14 січня 2015 року автобус « І- Van» державний номерний знак НОМЕР_1 здійснював маршрут по вул. Шевченко - вул. Університетська в місті Харкові.

Отже, наявні в матеріалах справи докази безспірно свідчать про те, що на час дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував з ТОВ «АТП «Автотранс» у трудових відносинах та виконував свої трудові обов'язки.

Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, був пошкоджений автобус « І- Van» державний номерний знак НОМЕР_1, який знаходився у користуванні ТОВ «АТП «Автотранс».

За висновками судової автотоварознавчої експертизи № 8956 від 10 грудня 2015 року вартість відновлювального ремонту автобусу « І- Van» складає 47 266,56 грн. (а.с. 82-87).

Відповідно до п.п.4.2.,4.3 вищезазначеного трудового договору укладеного між ТОВ «АТП «Автотранс» та ОСОБА_1, останній зобов'язується перевозити пасажирів та нести відповідальність за дотримання правил перевезення та Правил дорожнього руху, а також відповідальність за закріплений за ним автобус та обладнання.

Згідно до п.5.10 трудового договору, роботодавець має право стягнути з робітника вартість шкоди, спричиненої з вини робітника.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно зі ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Отже, оскільки шкода заподіяна позивачу внаслідок скоєння працівником злочину, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо покладення на відповідача обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не перебував у трудових відносинах з позивачем спростовуються доказами, які є в матеріалах справи.

Крім того, відповідач не заперечував, що на час дорожньо - транспортної пригоди він керував спірним автотранспортним засобом та внаслідок вчинення злочину пошкодив його.

Доводи ОСОБА_1 про те, що розмір шкоди, визначений відповідно до висновку експерта, не відповідає дійсному розміру шкоди, не заслуговують на увагу.

ОСОБА_1 не наведено доказів у спростування висновків експертизи.

Із матеріалів справи вбачається, що судова автотоварознавча експертиза проведена з безпосереднім оглядом пошкодженого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілю, до висновку експертизи надана фототаблиця, яка зазначає пошкодження отримані транспортним засобом внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (а.с. 82-87, 131 - 134).

Відповідно висновку судової - автотоварознавчої експертизи № 8596 вартість відновленого ремонту автомобіля « І- Van А07А-30» НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок дорожньо - транспортної пригоди 14 січня 2015 року складає 47 266,56 грн., яка складається із вартості ремонтно - відновлювальних робіт - 20 200,00 грн., вартості необхідних для ремонту матеріалів 4 472,96 грн., вартості нових складників, що підлягають заміні під час ремонту - 22 593,60 грн.(а.с. 82-87).

В матеріалах справи є акт здачі - приймання робіт по ремонту пошкодженого автобусу, із якого вбачається, що пошкоджений автобус був відремонтований ТОВ «АВТО - ОВІ» та вартість ремонту склала 50 000,00 грн. (а.с. 8).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача упущеної вигоди, то суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що оскільки шкода заподіяна ОСОБА_1 при виконанні трудових обов'язків, то до цих правовідносин не можуть бути застосовані норми цивільного права, які регулюють стягнення збитків у виді упущеної вигоди.

В апеляційній скарзі не наведено доводів у спростовування зазначених висновків суду.

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, цим доводам надана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла до висновку, що правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2018 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

О.В. Маміна