АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/597/17Головуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/789/364/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів суду апеляційної інстанції Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Шмигельська І.З.

з участю представника державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 593/597/17 за апеляційною скаргою державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2018 року, ухваленого суддею Крамар В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" про зобов'язання до вчинення дій - внесення змін до наказів про трудову діяльність.

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» про зобов'язання відповідача внести зміни до п.2 наказу №3-к від 11 січня 1983 року в частині прийняття його на посаду, записавши посаду в наступній редакції "Акумуляторник", та наказу про звільнення №4-к від 12 січня 2016 року, зазначивши посаду "Акумуляторник", та зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки.

Позов обґрунтовує тим, що працював у відповідача в період з 12 січня 1983 року по 12 січня 2016 року на посаді акумуляторника.

Проте, в наказі про прийняття на роботу та в трудовій книжці невірно записано, що його прийнято на посаду автоелектрика-акумуляторника, що призвело до порушення прав, оскільки перешкоджає йому оформити пільгову пенсію як працівнику, який виконував роботу із шкідливими і важкими умовами праці.

Державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» відмовило внести зміни до трудової книжки та приведення назви займаної посади у відповідність до законодавства, про що повідомило його листом від 05 квітня 2017 року за №312.

У зв'язку з цим просить зобов'язати відповідача внести відповідні виправлення в судовому порядку.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2018 року вирішено:

"Позов задовольнити.

Зобов'язати державне підприємство «Бережанське лісомисливське господарство» внести зміни до п.2 наказу № 3-к від 11 січня 1983 року в частині прийняття ОСОБА_2 на посаду, виклавши посаду в наступній редакції «акумуляторник», та до наказу про звільнення № 4-к від 12 січня 2016 року, зазначивши посаду «акумуляторник», внісши відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2.

Стягувати з державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» в користь ОСОБА_2 1 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого при подачі позовної заяви судового збору."

В апеляційній скарзі державне підприємство "Бережанське лісомисливське господарство" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Вказав, що суд не дав належної оцінки доказам у справі і зробив висновки які не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд не врахував подані докази про те, що ОСОБА_2 не працював повний робочий день на посаді акумуляторника (посада яка віднесена до Списку №2). Мало місце суміщення професій і позивач виконував як основну роботу так і додаткову роботу акумуляторника.

Суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що атестація робочого місця та посвідчення класного розряду підтверджує перебування позивача на посаді "акумуляторника", оскільки в матеріалах атестації та інших документах не визначено, що ОСОБА_2 виконував лише роботу "акумуляторника" повний робочий день.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримав посилаючись на викладені у ній доводи.

Вислухавши представника відповідача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд першої інстанції встановив наступні обставини, які визнавали сторони в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з державним підприємством "Бережанське лісомисливське господарство" з 12 січня 1983 року по 12 січня 2016 року.

Згідно п.2 наказу № 3-к по Бережанському спецлісгоспзагу від 11.01.1983 року ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду автоелектрика-акумуляторщика в автоколону спецлісгоспзагу з 12.01.1983 року. (т.1 а.с.10)

Згідно наказу № 4-к по державному підприємству «Бережанське лісомисливське господарство» від 12 січня 2016 року ОСОБА_2, автоелектро-акумуляторника ремонтно-транспортного цеху, звільнено з роботи з 12.01.2016 року за угодою сторін. (т.1 а.с.11)

Зміст вказаних наказів записано в трудову книжку позивача, серії БТ-І № 8638203 в записах № 2 та №4, (т.1 а.с. 8-9)

Також встановлено, що Бережанське об'єднане управління Пенсійного Фонду України листом від 26.12.2016 року №3635/04 повідомило ОСОБА_2 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв'язку з тим, що первинними документами не підтверджено факт роботи на посаді акумуляторника.(т.1 а.с. 17-18, 249-250)

Листом №312 від 05.04.2017 року державним підприємством "Бережанське лісомисливське господарство" повідомило позивача про відмову у внесенні змін в трудову книжку з посиланням на те, що він виконував основну роботу автоелектрика, а робота акумуляторника була додатковою.(т.1 а.с. 15-16)

Суд правильно встановив, що між сторонами виник трудовий спір з приводу правильності оформлення наказу про прийняття на роботу, звільнення з роботи та внесення відповідних записів в трудову книжку, який підлягає вирішенню в позовному провадженню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач був прийнятий на роботу на посаду акумуляторника, а тому відмова у внесені виправлень у накази та в трудову книжку тягне порушення його трудових прав, зокрема право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Висновок суду про те, позивач працював у відповідача на посаді акумуляторника ґрунтується на наступних доказах.

Позивач під час служби в Збройних Силах СРСР набув кваліфікацію акумуляторника, про що йому було видане посвідчення класного спеціаліста Збройних Сил СРСР серії НОМЕР_1, виданого 25.02.1982 року (т.1 а.с. 13)

Професії автоелектрика-акумуляторщика, автоелектрика та електрика, не були передбачені чинним на той час законодавством, зокрема постановою державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і секретаріату ВЦСПС від 19 вересня 1968 року №300/27 "Про затвердження "Загальних положень Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт і професій працівників народного господарства" та в Класифікаторах професій ДК 003-95, затвердженому наказом Держстандарту № 257 від 27.07.1995 року (чинному з 01.01.1996 року по 31.03.2006 року), ДК 003:2005, затвердженому наказом Держспоживстандарту України № 375 від 26 грудня 2005 р. (чинному з 01.04.2006 року по 31.10.2010 року), ДК 003:2010, затвердженому наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28 липня 2010 р. (чинному з 01.11.2010 року).

Натомість у вказаних класифікаторах є професія акумуляторника.

Крім того, суд встановив, що у державному підприємстві "Бережанське лісомисливське господарство" була посада акумуляторника, що підтверджується матеріали атестації робочих місць за умовами праці, проведених Бережанським державним лісомисливським господарством у 1997 році на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 992 року № 442 та наявні в них карта умов праці акумуляторника від 27 вересня 1997 року, згідно якої внаслідок атестації робочого місця встановлено, що робоче місце потрібно відносити до шкідливих та важких умов праці, що відповідає показникам Списку №2, а також на висновком Державної експертизи умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації, якою підтверджено правильність матеріалів атестації робочих місць за умовами праці, проведених Бережанським державним лісомисливським господарством у 1997 році. (т.2 а.с.24-47)

Суд зробив висновок про те, що атестація робочого місця акумуляторника стосується ОСОБА_2, як основного місця його роботи.

Проте, з цими висновками колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники реалізують своє право на працю за допомогою укладання трудового договору про роботу на підприємстві, в організації або у фізичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.3 ст.35 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженим ним органом.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Суду надані штатні розписи державного підприємства «Бережанське лісомисливське господарство» за 1998-2016 роки, в яких посада акумуляторника, як і посади електрика, автоелектро-акумуляторника не значаться. (а.с.147-246)

З довідки №702 від 21.09.2017 року державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" вбачається, що в штатному розписі підприємства робітничі професії не передбачені. (а.с. 192)

Таким чином, умови укладеного трудового договору та характер роботи позивача встановлюються на підставі поданих сторонами доказами.

Відповідно до копії наказу про прийняття на роботу №3 від 11.01.1983р. ОСОБА_2 був прийнятий на роботу автолектриком-акумуляторщиком в автоколону спецлісгоспу з 12 01.1983 року. (а.с.10)

З наказу вбачається, що підставою для прийняття на роботу була заява ОСОБА_2

Згідно нарядів на роботу, складених за 2013 рік та окремі місяці 2014 та 2015 року позивач виконував роботу, яка не була пов'язана з обслуговуванням акумуляторів.

У розрахунково-платіжних відомостях за місяці з червня по грудень 2004 року ОСОБА_2 нараховувалась заробітна плата як електрику. (а.с.70-76)

Згідно табелів обліку робочого часу за період з січня по грудень 2012 року ОСОБА_2 значиться на посаді електрика (а.с. 94-117)

За даними особової картки на ОСОБА_2, останній має кваліфікацію техніка-електрика, основна професія: технік-електрик. Крім того з 12.01.1983 року та з 31.03.1995 року посада ОСОБА_2 вказана як автоелектро-акумуляторник автоколони. (а.с.118-121)

Згідно протоколу №204 від 31.03.1995 р. засідання кваліфікаційної комісії по присвоєнню розряду робітникам автоколони ОСОБА_2 присвоєно VІ розряд електрика. (а.с.6)

Крім того, в письмових заявах про надання відпусток за 2004-2015 роки, всього 24 заяви, ОСОБА_2 послідовно зазначав, що працює на посаді автоелектрика автоколони. (а.с. 45-69).

Відповідно в заяві про звільнення за згодою сторін, ОСОБА_2 просив звільнити з посади автоелектрика автоколони. (а.с. 45)

Вищевказані докази стосуються різних періодів праці позивача, проте однозначно і послідовно підтверджують факт перебування ним на посаді автоелекртика. В жодному з них не вказано, що останній працював виключно на посаді акумуляторника.

Будь-яких доказів, які б прямо вказували на те, що ОСОБА_2 працював на посаді акумуляторника, не здобуто.

При цьому колегія суддів враховує заявлений позивачем предмет позовних вимог, відповідно до якого позивач просив записати в наказ роботу акумуляторника, як основну посаду, на якій він перебував повний робочий день, щоб давало йому право на отримання пільгової пенсії.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 р.

Як зазначено у п. 2 цього Порядку, під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов'язаних з виконанням своїх трудових обов'язків.

Заперечуючи ці доводи, представник відповідача вказав, що ОСОБА_2 виконував роботу автоелектрика, а робота акумуляторника була додатковою, яку позивач здійснював на 10%, відповідно на 90% - працював автоелектриком.

Твердження позивача про те, що він працював на посаді акумуляторника повний робочий день, належними та допустимими доказами у справі не підтверджено.

Докази, на підставі яких суд зробив висновок про роботу позивача, прямо не підтверджують тієї обставини, що ОСОБА_2 займав посаду акумуляторника, а тому ці висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що достатніх та належних доказів про роботу позивача на посаді акумуляторника не здобуто, підстав для внесення змін в накази та трудову книжку позивача щодо умов трудового договору, про які заявляв позивач, не було.

З огляду на викладене, рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим, воно підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" задовольнити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 16 січня 2018 року скасувати і постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до державного підприємства "Бережанське лісомисливське господарство" про зобов'язання до вчинення дій - внесення змін до наказів про трудову діяльність - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 27 квітня 2018 року.

Головуючий З.Є. Ткач

Судді: О.Я. Міщій,

Н.Б. Щавурська