Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 175/4495/15-ц

провадження № 61-14219св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз»

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року у складі суддів: Волошина М. П., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» (далі - ПАТ Дніпрогаз) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що від 21 листопада 2007 року між ПАТ «Дніпрогаз» та відповідачем укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання ПАТ «Дніпрогаз» та відкрито особовий рахунок НОМЕР_1.

Згідно з пунктами 11, 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 09 грудня 1999 року № 2246, плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ, і повинна вноситись споживачами не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання.

Однак в порушення зазначених вимог, свої зобов'язання відповідач виконує неналежним чином, оплату отриманих послуг здійснює несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 26 819,86 грн.

У зв'язку з наведеним позивач на підставі статей 61, 64, 67 ЖК УРСР, статей 526, 527, 533, 543, 625 ЦК України просив стягнути з відповідача борг, за надані послуги з газопостачання, у розмірі 26 819, 86 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Дніпрогаз» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дніпрогаз» заборгованість з оплати за спожитий природний газ у розмірі 26 819,86 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до частини першої статті 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала та оскільки факт завдання шкоди відповідачем знайшов своє підтвердження, позовні вимоги ПАТ «Дніпрогаз» підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2015 року доповнено мотивувальну частину рішення від 18 вересня 2015 року наступного змісту: «Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, враховуючи норми постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання населенню послуг з газопостачання» від 09 грудня 1999 року № 2246, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за спожитий природний газ становить 26 819,86 грн, виходячи з наступного розрахунку:

1) станом на 31 грудня 2010 року на показники лічильника 15532 м? сума заборгованості становить 446,58 грн.

Обсяг спожитого газу за 2011 рік складає 7754 м, ціна 1 м? газу 2,2482 грн, сплачено 3 291,94 грн.

Таким чином, у 2011 році нараховано 17 432,54 грн (7754 х 2,2482 = 17 432,54), з урахуванням сплачених грошових коштів сума заборгованості на 31 грудня 2011 року на показники лічильника 23289 м? становить 14 587,18 грн (446,58 + 17 432,54 - 3291,94 = 14 587,18).

2) Обсяг спожитого газу за 2012 рік складає 11688 м?, ціна 1 м? газу 2,2482 грн, сплачено 8 290,00 грн.

Таким чином, у 2012 році нараховано 26 276,96 грн (11 688 х 2,2482 = 26 276,96), з урахуванням сплачених грошових коштів сума заборгованості на 31 грудня 2012 року на показники лічильника 34977 м? становить 32 574,14 грн (14 587,18 + 26 276,96 - 8 290 = 32 574,14).

3) Обсяг спожитого газу за 2013 рік складає 2968 м?, ціна 1 м? газу 1,098 грн, сплачено 9 014, 04 грн.

Таким чином, у 2013 році нараховано 3 258,86 грн (2 968 х 1,098 = 3 258,86), з урахуванням сплачених грошових коштів сума заборгованості на 31 грудня 2013 року на показники лічильника 37945 м? становить 26 819, 86 грн (32 574,14 + 3 258,86 9014,04 = 26 819,86)».

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ПАТ «Дніпрогаз» не довело в судовому засіданні, яка саме заборгованість існує у відповідача за спожитий природний газ за адресою: АДРЕСА_1

У касаційній скарзі, поданій у березні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дніпрогаз», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що абонентом не сплачено ПАТ «Дніпрогаз» різницю вартості використаного газу, внаслідок чого за підсумками 2011 року виникла заборгованість у розмірі 17 432,54 грн, а як результат в наступних роках обсяг споживання не зменшився, однак ОСОБА_4 продовжував частково сплачувати за спожитий природний газ по ціні 1,098 грн за м?, хоча з 2011 року повинен був сплачувати за 1 м? - 2,2482 грн. Судом апеляційної інстанції не було взято до уваги квитанції ОСОБА_5, які були оглянуті, однак не звірені з наданим розрахунком ПАТ «Дніпрогаз», показання лічильника газу вказувались на власний розсуд абонентом, який сплачував за спожитий природний газ періодично, та як було заявлено ним під час слухання справи, «коли були гроші», однак повинен сплачувати за спожитий природний газ кожного місяця і знімати показання лічильника газу. На момент припинення газопостачання - 26 червня 2013 року сума боргу та на момент пред'явлення заяви про видачу судового наказу та після скасування судового наказу та відповідно подачі позовної заяви до суду зі всіма зробленими перерахунку сума боргу була незмінною, а саме 26 819,86 грн, що підтверджується детальним розрахунком нарахувань за спожитий природний газ.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4 зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази проведення позивачем перевірок показників лічильника та перерахунків оплати вартості використаного ним природного газу. Судом першої інстанції не була дана належна оцінка тому факту, що протягом більше 6 років позивач не застосовував до нього положення Правил про відключення боржника при наявності заборгованості з оплати послуг газопостачання хоча б один раз. Натомість апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що він як споживач систематично, вчасно й у повному обсязі оплачував послуги газопостачання, в обґрунтування чого в судовому засіданні у якості доказів пред'явив квитанції про оплату послуг газопостачання по роках і місяцях.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 21 листопада 2007 року між ПАТ «Дніпрогаз» та ОСОБА_4 укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання та відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 (а. с. 5-14).

26 червня 2013 року відповідно до акту про припиненя газопостачання було здійснено відключення абонента ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 від газопостачання у зв'язку з порушенням строків сплати за надані послуги, в якому зазначено борг 5 215,95 грн (а. с. 54).

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, а також між газопостачальними (газотранспортними) організаціями та громадянами (споживачами газу) регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання населенню послуг з газопостачання (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

У пункті 10 Правил зазначено, що розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 01 січня 2007 року за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу.

Застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, у поточному році для споживачів здійснюється залежно від річного обсягу використання природного газу (зафіксованого на особових рахунках споживача) у попередньому році.

Споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання (підпункт 4 пункту 29 Правил).

Як убачається з матеріалів справи ПАТ «Дніпрогаз» до позовної заяви додано розрахунок заборгованості відповідача за використання природного газу за період з 2011 року до 21 грудня 2013 рік у сумі 26 819, 86 грн (а. с. 15-20).

Разом з цим в акті про припиненя газопостачання від 26 червня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 зазначено, що борг відповідача складає 5 215,95 грн (а. с. 54).

У липні 2013 року ОСОБА_4 вказану у акті заборгованість у розмірі 5 215,95 грн погасив, що встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача, спонукання здійснити перерахунок необгрунтовано нарахованої заборгованості за послуги газопостачання, відновлення подачі природного газу (а. с. 61-65).

Також позивачем на запит апеляційного суду було подано акт про відключення газопостачання відповідачу від 26 червня 2013 року, в якому сума боргу зазначена 50 251,95 грн, а не 5 215,95 грн, та розрахунок нарахувань за спожитий природний газ за адресою: АДРЕСА_1, особовий рахунок НОМЕР_1, згідно з яким заборгованість відповідача станом на липень 2013 року складає 31 671,63 грн, тоді як в акті від 26 червня 2013 року вказана заборгованість 50 215,95 грн (а. с. 137-138,140).

Пунктом 17 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне та газорозподільне підприємства мають право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Разом з цим, апеляційний суд виходив з того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить повної інформації щодо щомісячних показників лічильника відповідача, при цьому не врахував, що такий обов'язок відповідно до Правил покладений на споживача, а відповідач має право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги, що у пункті 10 Правил визначено, що порядок проведення розрахунку за надані послуги з газопостачання проводиться за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу.

Відповідно до частини першгої, третьої, четвертої статті 212 ЦПК України 2004 року суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Апеляційний суд, усупереч наведених норм процесуального права, встановивши зазначені вище обставини та факт наявності суперечностей між розрахунками заборгованості за спожитий природний газ, не перевіривши достовірність та допустимість цих розрахунків, не встановивши дійсного розміру заборгованості і обмежившись висновками про відсутність доказів заборгованості відповідача, передчасно відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не врахував наведених обставин, норм матеріального права, та відповідно не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та не перевірив доводи сторін та надані на їх підтвердження докази.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене у цій постанові Верховного Суду, надати відповідну правову оцінку доказам та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик