Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 3/10 квартири АДРЕСА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 26 березня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 березня 2018 року.

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про визнання права власності на 3/10 квартири.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно інформації з реєстру юридичних осіб 28.02.1989 року було зареєстровано Житлово-будівельний кооператив «ТРИАДА», членом якого стала мати позивача - ОСОБА_5 (дівоче прізвище - ОСОБА_6). До кінця 1989 року ЖБК «ТРИАДА» збудовано житловий будинок за адресою м. Ужгород, вул. Чорновола, 45, а їх родині виділено квартиру №22. 23.02.1991 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 одружились. 23.06.2014 року ОСОБА_5 за собою було зареєстровано право власності на квартиру №22 за адресою м.Ужгород, вул.Чорновола, 45, що може бути підтверджено свідоцтвом про право власності на дану квартиру. 12.05.2016 року мати позивача ОСОБА_5 померла, згідно заповіту на випадок смерті остання заповіла всю квартиру АДРЕСА_1 своїй доньці позивачці по справі ОСОБА_1.

Позивач зазначає, що згідно квитанції від 17.01.1990 року на сплату першого взносу, її мамою до ЖБК «ТРИАДА» був зроблений перший внесок 3228,0 рублів та 50 рублів до одруження. Згідно із книги обліку членів кооперативу ЖБК «ТРИАДА» загальна сума сплати за квартиру складає 10760,00 рублів, а тому ОСОБА_5 внесла за квартиру 3278,00 рублів особистих коштів, що складає частку 30% (3/10) від загальної вартості квартири (3278,00 /10760,00*100=30%). ОСОБА_7 вказує, що вітчим ОСОБА_4 право особистої приватної власності її матері ОСОБА_8 на частину квартири не визнає, чим порушує її право на спадкування 3/10 квартири №22 за адресою м.Ужгород, вул.Чорновола, 45.

За таких обставин позивач просить визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на 3/10 частини квартири №22 за адресою м.Ужгород, вул.Чорновола, 45.

Представником відповідача ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву, згідно якого доводи позивача викладені в позовній заяві вважає необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що реєстрація спірної квартири було проведена у 2014 році, право власності виникло з моменту державної реєстрації майна. Набута вказана спірна квартира під час шлюбу з громадянином ОСОБА_4, а відтак належить дружині та чоловіку в рівних частках. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки квартира АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а позивачка ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_5 має право на спадкування за заповітом на 1/2 вказаної квартири.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи №2109, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Правовідносини, що виникли між сторонами до вказаної дати врегульовані ЦК України 1963р., Законом України «Про власність», Кодексом про шлюб та сім'ю України, які діяли на час виникнення правовідносин.

Згідно із п. 4 ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України 2003 року).

Згідно частини першої статті 182 ЦК України 2003 року право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно статті 128 ЦК України (в редакції 1963р.) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (ст.24 КпШС України).

Згідно статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно листа-відповіді на запит суду КП Ужгородської міської ради «Архітектурно-планувальне бюро» від 15.12.2017 року, 72-квартинрний житловий будинок №45 по вул. Дівочій (Чорновола) у м.Ужгород є кооперативним будинком ЖБК «Триада», який введений в експлуатацію на підставі рішення міськвиконкому №117 від 29.05.1991 року.

Згідно положень Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до п.1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186, житлово-будівельний кооператив організується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Пункт 7 Примірного статуту ЖБК передбачено, що громадяни приймаються до членів житлово-будівельного кооперативу після досягнення ними вісімнадцятирічного віку, а ті, що одружилися або влаштувалися на роботу в передбачених законом випадках до досягнення зазначеного віку, - відповідно з часу одруження або влаштування на роботу. Неповнолітній спадкоємець члена кооперативу, який проживає разом з ним, може бути прийнятий до членів кооперативу з тим, щоб до досягнення ним повноліття його права і обов'язки здійснював опікун (піклувальник).

Особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається в безстрокове користування окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім'ї, суми її пайового внеску та граничного розміру жилої площі, передбаченого пунктом 28 цього Примірного статуту. Заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відмову у видачі ордеру може бути оскаржено в судовому порядку (пункт 27 Примірного статуту ЖБК).

З матеріалів справи встановлено, що мати позивача ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_9 була прийнята членом Житлово-будівельного кооперативу «ТРИАДА».

06 червня 1991 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м.Ужгорода, на підставі рішення загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «ТРИАДА», затвердженого рішенням виконавчого комітету №115 від 29.05.1991 року, члену кооперативу ОСОБА_5 та членам її сімї: чоловіку ОСОБА_4, з яким вона уклала шлюб 23.02.1990 року (копія свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФМ №467402 від 23.02.1990 року) та доньці Тучик (після одруження змінено прізвище на ОСОБА_1) ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, був виданий ордер серії ЖК №002272 на право зайняття житлового приміщення жилою площею 27,19 кв.м., що складається з двох кімнат за адресою м.Ужгород, вул.Дівоча, буд.№45, кв.№22.

Згідно листа голови правління ЖБК «ТРИАДА» №2 від 25.01.2017 року ОСОБА_11 з реєстраційної книги про сплату суми за квартиру ОСОБА_5 спочатку була відмічена, як ОСОБА_6, але потім її прізвище було виправлено на ОСОБА_5, членами ЖБК є (була) вся родина. Відповідно до записів реєстраційної книги сума 10760 рублів (вартість квартири) була виплачена до грудня 1992 року.

Тобто, сплата внесків за квартиру АДРЕСА_2 (раніше вул.Дівоча) було здійснено подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як членами ЖБК «ТРИАДА», в період перебування у шлюбі.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2014 року індексний номер 23342915 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 23 червня 2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 на праві приватної власності в цілому було зареєстровано за ОСОБА_5.

12 травня 2016 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №204980.

Згідно заповіту від 18.12.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-237, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті всю належну їй на праві приватної власності частку квартири, що знаходиться в місті Ужгороді, вулиця Чорновола (колишня вулиця Дівоча)АДРЕСА_3, заповіла ОСОБА_1.

Згідно відповіді на запит суду було надано належним чином завірену копію спадкової справи №130/2016 на майно померлої 12.05.2016 року ОСОБА_5.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про власність» (чинний на момент виникнення спірних відносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» (в редакції Закону України від 04.06.2009 р. №1448-VI) член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Згідно розяснень, що містяться в пункті 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», за змістом частини першої статті 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі 6-138цс13, згідно статті 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру.

У пп. «б» п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань.

Відповідно до пункту шостого Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону України «Про власність», п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України) - пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах, до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

Внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні.

До повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні.

У п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №186 від 30 квітня 1985 року, зазначено, що поділ квартири між членом житлово-будівельного кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а при відсутності згоди - за рішенням суду.

Згідно вимог частини першої статті 146 ЖК України поділ квартири у будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення у займаній ними квартирі.

Посилання позивача та його представника на те, що сплачена сума першого внеску до ЖБК «ТРИАДА» за вказану квартиру в розмірі 3228 рублів та вступного внеску в розмірі 50 рублів було здійснено матірю позивачки ОСОБА_5 до одруження з ОСОБА_4 та за рахунок її особистих коштів не знайшла свого підтвердження, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження вказаного факту.

Долучена до позовної заяви фотокопія довідки , в якій зазначено, що «В Ужгородський жилсоцбанк МФО 312011 ЖСК «Триада» №60741 г.Ужгород уплачено первый взнос в сумме 3228 руб. + вступительный взнос в сумне 50 руб.» не може бути таким доказом, оскільки не містить відомості про особу платника та дату здійснення такого платежу. Вказана дата на довідці 17.01.1990 року містить виправлення та здійсненна від руки кульковою ручкою.

Відомості про дату проведення першого внеску ОСОБА_5 до житлово-будівельного кооперативу також відсутні і у книзі обліку членів кооперативу ЖБК «ТРИАДА».

Крім того, згідно книги обліку членів кооперативу ЖБК «ТРИАДА» сума першого внеску та вступного внеску до ЖБК «ТРИАДА» за квартири в кооперативному будинку, й іншими членами цього кооперативу було сплачено в тому самому розмірі, а саме 3228 рублів та 50 рублів відповідно.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, позивачем не доведено часу сплати суми першого внеску та вступного внеску ОСОБА_5 за спірну квартиру, в період до одруження з ОСОБА_4.

У зв»язку з чим заявлені вимоги про визнання за позивачем права власності на на 3/10 частину спірної квартири задоволенню не підлягають, так як не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

За таких обвини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача до задоволення не підлягають, а тому в позові слід відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат, суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. Згідно квитанції приєднаної до матеріалів справи позивачем при зверненні до суду сплачено 640,00 грн. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено в повному обсязі, на останнього покладено тягар сплати судового збору за розгляд даної цивільної справи.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 3/10 квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_12