ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 451/1524/14-ц

провадження № 61-3100св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_5,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_6,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Стоянівська сільська рада Радехівського району Львівської області, ОСОБА_8,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2016 року, ухвалене у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Бойко С. М., Крайник Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Стоянівська сільська рада Радехівського району Львівської області, ОСОБА_8, про визнання права власності на спадкове майно.

Мотивувала позов тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 14 жовтня 2008 року Стоянівською сільською радою Радехівського району Львівської області, відкрилась спадщина на будівельні матеріали, з яких побудована господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1, яку позивач прийняла відповідно до її заяви від 11 квітня 2009 року № 335/2009, поданої до Радехівської державної нотаріальної контори. Зазначена будівля збудована ОСОБА_9 на підставі рішення виконавчого комітету Стоянівської сільської ради народних депутатів Радехівського району Львівської області «Про будівництво індивідуального житлового будинку гр. ОСОБА_9» від 11 вересня 1990 року № 85, в експлуатацію у встановленому законом порядку не введена, право власності на неї не зареєстровано. Заповіт спадкодавець не складав.

Зазначала, що у зв'язку із набуттям вказаного майна ОСОБА_9 за час шлюбу з її матір'ю ОСОБА_6, що підтверджується актовим записом про шлюб № 09 від 21 травня 1988 року, і подружжя не домовилось про інше, зазначена будівля є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і до складу спадкового майна увійшла ? частка будівельних матеріалів, з яких побудована господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1. 27 червня 2000 року шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_6 розірваний, ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_6 згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданим Радехівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Львівської області 27 червня 2000 року. 30 листопада 2000 року ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_12, змінивши прізвище на ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3, виданого Радехівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Львівської області 30 листопада 2000 року.

Указувала, що зазначену спадщину прийняла також мати ОСОБА_9 - ОСОБА_13 згідно з її заявою від 19 березня 2009 року № 269/2009, поданою до Радехівської державної нотаріальної контори. ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим виконавчим комітетом Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області 25 вересня 2014 року.

Такими обставинами обґрунтовувала своє право власності на ? частку будівельних матеріалів, з яких побудована господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1. Просила визнати за нею право власності на зазначене майно, посилаючись на статті 331, 1216, 1218, 1221, 1223, 1261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Зазначала, що 6 грудня 2013 року у зв'язку із одруженням змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_5 згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 6 грудня 2013 року.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року замінено первісного відповідача Стоянівську сільську раду Радехівського району Львівської області належним відповідачем ОСОБА_6

У зустрічному позові, поданому у листопаді 2014 року, ОСОБА_6 просила визнати за нею право власності на будівельні матеріали, з яких побудована господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що зазначене майно придбане за її власні кошти та є її особистою власністю.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 5 листопада 2014 року первісний і зустрічний позови об'єднані в одне провадження.

12 листопада 2014 року ОСОБА_8 подала до суду першої інстанції заяву про наявність у неї спору щодо права власності на належну ОСОБА_13 частку у спадковому майні і про намір подати позов із самостійними вимогами щодо предмета спору. Обґрунтувала заяву тим, що вона є рідною сестрою ОСОБА_9 і дочкою ОСОБА_13, яка заповіла ОСОБА_8 усе своє майно за заповітом, складеним 4 лютого 2014 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області і зареєстрованим у реєстрі за № 06. Спадщину, яка відкрилась після ОСОБА_13, ОСОБА_8 прийняла згідно із заявою від 26 листопада 2014 року № 554/2014, поданою до Радехівської державної нотаріальної контори.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року ОСОБА_8 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року, ухваленим у складі судді Мулявки О. В., позов ОСОБА_5 задоволено, визнано за нею право власності на ? частку будівельних матеріалів, з яких побудована господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1. Зустрічний позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частку будівельних матеріалів, з яких побудована господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що до складу спадкового майна після спадкодавця ОСОБА_9 увійшла ? частка будівельних матеріалів, з яких побудована господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1, яка є об'єктом права власності на підставі статті 331 ЦК України. Враховуючи, що спадкоємцями першої черги за законом є дочка ОСОБА_9 - ОСОБА_5 і його мати ОСОБА_13, ОСОБА_5 успадкувала ? частку будівельних матеріалів, тому її право власності на вказане майно підлягає визнанню. У зв'язку із придбанням цих будівельних матеріалів за час перебування ОСОБА_9 і ОСОБА_6 у шлюбі (з 21 травня 1998 року по 27 червня 2000 року), що не оспорюється сторонами, вказане майно належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, тому ОСОБА_6 на праві власності належить ? частка будівельних матеріалів, з яких побудована господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції переглянуто апеляційним судом Львівської області за апеляційною скаргою ОСОБА_8, обґрунтованою тим, що ОСОБА_6 є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є спадкоємцем ОСОБА_9 Належним відповідачем у справі є ОСОБА_13, спадкоємець ОСОБА_9, яка прийняла спадщину, проте померла до подання позову. ОСОБА_8 як спадкоємець і правонаступник ОСОБА_13, прийнявши після її смерті спадщину 26 листопада 2014 року, є належним відповідачем у справі, проте була залучена судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного і зустрічного позовів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано відсутністю доказів того, що незавершена будівництвом господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1, збудована за кошти подружжя ОСОБА_9 і ОСОБА_6 або за особисті кошти будь-кого із них. Тому вважав висновок суду першої інстанції про належність ? частки майна ОСОБА_6 як дружині ОСОБА_9 і ? частки майна ОСОБА_5 як спадкоємцю ОСОБА_9 за законом безпідставним.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_14, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що незавершена будівництвом господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 і ОСОБА_6, оскільки збудована під час перебування їх у шлюбі у 2000 році, згідно з висновком будівельно-технічного експертного дослідження № 12, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт Інвест» 4 листопада 2014 року. ОСОБА_5 прийняла спадщину у встановленому законом порядку. З урахуванням зазначеного, заявник вказує на порушення судом апеляційної інстанції права власності ОСОБА_5 на спадкове майно і необґрунтований вихід апеляційного суду за межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_8, що є порушенням статті 303 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

ОСОБА_8 подала заперечення на касаційну скаргу, мотивовані тим, що залученням її до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, порушено її право на спадкування частки у майні після її матері ОСОБА_13 та позбавлено можливості надати докази у справі. Вважає, що ОСОБА_6 безпідставно обрано судовий спосіб захисту її права шляхом визнання права власності на ? частку майна і пропущено позовну давність для звернення із зустрічним позовом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, касаційний суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 21 травня 1988 року укладений шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_6, яка після одруження обрала прізвище ОСОБА_6 згідно з актовим записом про шлюб № 09 від 21 травня 1988 року.

Рішенням виконавчого комітету Стоянівської сільської ради народних депутатів від 11 вересня 1990 року № 85 «Про будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_9» вирішено затвердити рішення загальних зборів колгоспу «Жовтень» від 10 червня 1990 року № 2 про виділення ОСОБА_9 земельної ділянки площею 10 000 кв.м за рахунок вільного присадибного фонду колгоспу «Жовтень» по АДРЕСА_1; просити виконком Радехівської районної Ради народних депутатів дозволити ОСОБА_9 будівництво індивідуального житлового будинку і господарсько-побутових приміщень на виділеній земельній ділянці згідно заяви.

27 червня 2000 року шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_6 розірваний, ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_6 згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, виданим Радехівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Львівської області 27 червня 2000 року.

30 листопада 2000 року ОСОБА_6 уклала шлюб із ОСОБА_12, змінивши прізвище на ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3, виданого Радехівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Львівської області 30 листопада 2000 року.

Відповідно до висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 12, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт Інвест» 4 листопада 2014 року, господарська будівля з літньою кухнею та гаражем загальною площею 119,2 кв.м, розташована по АДРЕСА_1, побудована у 2000 році. Будівля не завершена будівництвом, не здана в експлуатацію, право власності на неї не зареєстроване у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. Спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, стали дочка спадкодавця - ОСОБА_5 і його мати - ОСОБА_13

Відповідно до статті 331 ЦК Україниправо власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Стаття 12 Закону України «Про власність» (який був чинним на момент будівництва господарської будівлі з літньою кухнею та гаражем по АДРЕСА_1) встановлювала, що праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Згідно зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України у редакції Кодексу, що діяла на час будівництва господарської будівлі з літньою кухнею та гаражем, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність» (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 1216 ЦК Українивстановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Якщо будівництво об'єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України.

Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що для віднесення певного майна до спільного майна подружжя, а його частини - до складу спадщини після одного із подружжя, доведенню підлягає факт набуття цього майна подружжям у період шлюбу у спільну сумісну власність або одним із подружжя (спадкодавцем) у особисту власність. За відсутності підтвердження придбання або набуття у власність іншим чином такого майна спільно подружжям або будь-ким із них особисто, немає підстав для висновку про належність їм цього майна на праві власності.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення апеляційним судом, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення апеляційним судом).

Суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність у матеріалах справи доказів придбання спірних будівельних матеріалів, із яких збудована господарська будівля з літньою кухнею та гаражем по АДРЕСА_1, подружжям ОСОБА_9 і ОСОБА_15 у період шлюбу або будь-ким з них окремо за їх особисті кошти, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, оскільки належність спірного майна ОСОБА_9 і ОСОБА_15 на праві спільної сумісної власності та, як наслідок, входження ? його частини до спадщини після ОСОБА_9 не доведені.

Доводи заявника про те, що законодавство не покладає на покупця обов'язку укладати письмовий договір купівлі-продажу роздрібних товарів із отриманням квитанції, касового чи товарного чеку, які підтверджують факт придбання товару, не спростовують правильність висновків апеляційного суду. Звертаючись із вказаним позовом і посилаючись в його обґрунтування на належність своєму батьку ОСОБА_9 ? частки будівельних матеріалів, з яких збудована господарська будівля з літньою кухнею та гаражем по АДРЕСА_1, та їх входження до складу спадщини, ОСОБА_5 у відповідності до вимог статей 10, 60 ЦПК України у редакціїКодексу, чинній на час подання позову, зобов'язана довести вказані обставини, надавши докази на їх підтвердження.

Обставин, які б свідчили про обмеження заявника у можливості реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів і доведення перед судом їх переконливості, касаційним судом не встановлено.

Вирішуючи справу щодо визнання права власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна), суд повинен детально зазначити перелік таких матеріалів і їх вартість, проте у даній справі відомості про придбані для будівництва господарської будівлі з літньою кухнею та гаражем по АДРЕСА_1 матеріали та їх вартість відсутні, що свідчить про правильність висновку апеляційного суду щодо недоведеності позовних вимог.

Посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про власність» і Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинних на момент здійснення будівництва, не мають правового значення, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову не з підстав недоведеності придбання спірних будівельних матеріалів за рахунок спільних коштів подружжя і його віднесення до спільного майна подружжя, а у зв'язку із недоведеністю факту набуття цього майна спадкодавцем ОСОБА_9 і ОСОБА_15 у власність.

З викладених обставин відхиляються також доводи заявника про неправильне застосування апеляційним судом статей 1216, 1218 ЦК України, оскільки суд, встановивши відсутність доказів належності будівельних матеріалів спадкоємцю ОСОБА_9, правильно застосував дані положення законодавства і обґрунтовано вважав недоведеними твердження ОСОБА_5 про входження цього майна до складу спадщини після батька ОСОБА_9

Касаційний суд відхиляє посилання заявника на допущені апеляційним судом порушення цивільного процесуального законодавства, які полягають у виході за межі доводів апеляційної скарги, оскільки відповідно до частини третьої статті 303 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Встановивши неправильне застосування судом першої інстанції положень Закону України «Про власність», Кодексу про шлюб та сім'ю України, книги шостої ЦК України «Спадкове право», та визнання за заявником і ОСОБА_15 права власності на майно за відсутності доказів його придбання ОСОБА_9 або ОСОБА_15, апеляційний суд не був обмежений доводами апеляційної скарги і правильно відмовив у задоволенні позову, мотивувавши у судовому рішенні свої висновки відповідно до вимог статей 212, 213 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний О. В. Ступак