Справа № 457/23/17 Головуючий у 1 інстанції: Василюк Т.В.
Провадження № 22-ц/783/4664/17 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за участі секретаря: Куцика І.Б., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трускавецьінвест" Готель "Женева" про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся із зазначеним позовом у якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трускавецьінвест" Готель "Женева" на користь ОСОБА_2 15714 грн. майнової шкоди та 1000 грн. моральної шкоди за пошкодження її автомобіля на паркові готелю.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 07 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трускавецьінвест" Готель "Женева" про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі посилається на те, що документами, наявними в матеріалах справи підтверджується, що між позивачем та відповідачем було укладено договір на проживання у готелі «Женева» у м. Трускавець та зберігання транспортного засобу автомобіля Форд «KUGA TITANIUM», реєстраційний номер НОМЕР_1, крім цього автомобіль знаходився на обгородженій території під охороною.

Вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків позивачці заподіяно значну матеріальну та моральну, шкоду, зокрема, оплата за ремонт автомобіля в сумі 15 714 грн, погіршення стану здоров'я внаслідок переживань, пов'язаних з тим, що замість відпочинку їй прийшлось тратити свої кошти та час на пошук та ремонт автомобіля, а також оплату правової допомоги юриста.

Просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Сторони в судове засідання не з»явилися, хоча належно повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 є власником автомобіля Ford Kuga Titanium, державний номерний знак НОМЕР_1 /арк. справи 13/. Згідно з рахунком-фактурою № СФ-9756591 від 18 грудня 2016 року ОСОБА_4 сплачено 16478 грн. на рахунок ТзОВ «Трускавецьінвест» за проживання (готівка) 2 кат. DLP для 2 дор., з 18.12.16-29.12.16, ALL SPA /арк. справи 12/. З матеріалів справи не виявляється можливим встановити, яке відношення ОСОБА_4 має до позивачки у справі, не зважаючи на те, що і з пояснень представника позивача, і зі змісту позовної заяви вбачається, що вона приїхала на відпочинок у м. Трускавець разом зі своїм чоловіком. Згідно з паспортом, виданим на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 12 вересня 1997 року, на 10 сторінці міститься запис, що 30 квітня 1982 року вказана громадянка у м. Санкт-Петербург зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, а не ОСОБА_4.

Висновком начальника СРПП № 2 ПП Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області Пристая І.Я. від 25 грудня 2016 року встановлено, що 20 грудня 2016 року до Трускавецького ВП з письмовою заявою звернувся ОСОБА_5 про те, що внаслідок падіння криги з даху готелю «Променад» на його автомобіль Ford Kuga Titanium, державний номерний знак НОМЕР_1, пошкоджено капот та розбито лобове скло, чим завдано матеріальної шкоди на суму приблизно 22500 грн. Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_5 20 грудня 2016 року залишив на стоянці біля готелю «Променад» свій автомобіль Ford Kuga Titanium, а о 13:40 год. внаслідок падіння криги з даху автомобіля «Променад» пошкоджено капот та розбито лобове скло вказаного автомобіля /арк. справи 38/.

Згідно з рахунком-фактурою № РР-0000104 від 21 грудня 2016 року вартість послуг за ремонт автомобіля ОСОБА_2, становить 15714 грн. /арк. справи 44/, рахунок дійсний до сплати до 28 грудня 2016 року, однак стороною позивача не надано документального підтвердження того, що такі кошти передано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7, а також доказів того, що такі роботи по ремонту автомобіля були проведені (на приклад, акт виконаних робіт).

Відповідно до ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Як убачається з висновку начальника СРПП № 2 ПП Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області Пристая І.Я. від 25 грудня 2016 року вбачається, автомобіль залишено на стоянці біля готелю «Променад», а не «Женева».

Крім того, згідно вищезгаданого висновку до правоохоронних органів за фактом пошкодження транспортного засобу звертався ОСОБА_5, а не позивачка, та зазначав, що транспортний засіб належить йому. Також в матеріалах справи немає жодного підтвердження того, що між сторонами виникли правовідносини за договором зберігання, оскільки оплата за рахунком-фактурою № СФ-9756591 від 18 грудня 2016 року стосувалася проживання громадянина ОСОБА_4, а не надання послуг паркування власнику автомобіля, не зважаючи на посилання сторони позивача на перелік послуг, опублікований в мережі інтернет.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між сторонами не було украдено договору зберігання, оскільки відсутнє будь яке підтвердження того, що автомобіль позивачем був переданий на зберігання відповідачу.

Відповідно до п.1, 2 Правил паркування транспортних засобів, дані правила регламентують організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів. Вони поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування, а також на суб'єктів господарювання, які утримують такі майданчики. Суб'єкти господарювання - балансоутримувачі майданчиків для паркування транспортних засобів державної та комунальної форми власності визначаються відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Відповідно до п. 25 Правил паркування транспортних засобів, оператор не несе відповідальності за збереження транспортних засобів, розміщених на майданчиках для паркування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За таких обставин, враховуючи що вина відповідача ТОВ «Трускавецьінвест» в нанесені матеріальної шкоди автомобілю позивача ОСОБА_2 не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, а саме: не надано доказів, що неправомірні дії відповідача або його бездіяльність призвели до пошкодження корпусу автомобіля позивача, і між цими діями або бездіяльністю існує причинно-наслідковий зв'язок, висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню є вірним.

Відповідно до вимог ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, не обґрунтовані, не встановлено що спричинено моральну шкоду позивачу, а тому вимога про стягнення 1000 грн. моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Також судом першої інстанції вірно враховано правову позицію Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлену при постановленні ухвали 14 листопада 2016 року у справі № 537/3062/15-ц щодо того, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. ч. 5 ст. 268, 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.