Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 705/7545/14-ц

провадження № 61-5575св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Уманська міська рада Черкаської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року у складі судді Гончарука В. М. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Захарової А. Ф., Фетісової Т. Л., Качана О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Уманської міської ради Черкаської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцями четвертої черги та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим 07 серпня 1989 року.

У будинку АДРЕСА_2, який належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 02 лютого 1989 року, разом із ним, власником будинку ОСОБА_4, та ОСОБА_2, з початку лютого 2008 року та до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав ОСОБА_5

З червня 2010 року в указаному будинку проживає ОСОБА_6

ОСОБА_5 у будинок вселився за згодою всіх членів сім'ї на прохання ОСОБА_4 та проживав однією сім'єю безперервно по день смерті, так як був одиноким, хворів та потребував допомоги. ОСОБА_5 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 та не проживав за місцем реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується актовим записом про смерть від 28 травня 2009 року № 419, проведеним відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Умань Уманського міськрайонного управління юстиції (далі - РАЦС по м. Умані Уманського МУЮ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується актовим записом про смерть від 14 травня 2013 року № 341, проведеним відділом РАЦС по м. Умані Уманського МУЮ.

Після смерті ОСОБА_5 залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, вартістю 83 400 грн. Після смерті ОСОБА_5 спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає, що підтверджується витягом із спадкового реєстру серії IX №909696.

Проживаючи із ОСОБА_5 однією сім'єю більше ніж 5 років до його смерті, позивачі вважають, що можуть претендувати на спадщину після його смерті і звернулись до нотаріуса, який відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину.

На підставі наведеного та з урахуванням положень статей 15, 16, 1216, 1264, 1268 ЦК України, статті З СК України, позивачі просили суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з початку лютого 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2 спадкоємцями четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на підставі договору обміну від 22 квітня 2003 року серії ВАС № 582502.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з початку лютого 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності по 1/2 частини за кожним на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на підставі договору обміну від 22 квітня 2003 року серії ВАС № 582502, в порядку спадкування за законом як за спадкоємцями четвертої черги після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду мотивоване тим, що надані позивачами в обґрунтування своїх вимог докази в повній мірі підтверджують обставини щодо проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім'єю з початку лютого 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_2. За таких умов, враховуючи відсутність інших спадкоємців, а також відмову нотаріуса позивачам у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 1/2 частини спірної квартири кожному в порядку спадкування за законом, як спадкоємцями четвертої черги.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року залишено без змін

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року, ОСОБА_3 не навела в ній доводів, які б вказували на відсутність підстав для встановлення факту проживання її батька - ОСОБА_5 окремо від позивачів. Крім того, ОСОБА_3 у встановлений законодавством України час не прийняла спадщину та із відповідною заявою про її прийняття не зверталась, а її доводи щодо поважності пропуску строку на прийняття спадщини є необґрунтованими, у зв'язку з чим цей строк не може бути поновлений судом.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким визнати її спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, визнати пропуск нею строку на прийняття спадщини з поважних причин та визнати за нею право власності на спірну квартиру, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано всі фактичні обставини справи, не залучено до участі у справі особу, питання щодо прав якої вирішувалось, а тому рішення суду є незаконними. Зокрема, висновки судів про доведеність факту проживання ОСОБА_5 спростовуються змістом довідки Уманського КП «Комунальник», якою встановлено факт поховання указаним комунальним підприємством померлого як безрідного. Крім того, матеріалами кримінального провадження за фактом смерті ОСОБА_5 встановлено, що він помер у спірній квартирі, у якій проживав один, що підтверджено показами сусідів. Крім того, суд апеляційної інстанції проігнорував її клопотання про витребування доказів, а саме матеріалів кримінального провадження, та безпідставно дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку на прийняття нею спадщини.

Вказує на поважність причин пропуску строку, встановленого для прийняття спадщини, оскільки про смерть батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, їй стало відомо лише у квітні 2015 року.

Ухвалою від 29 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Уманської міської ради Черкаської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання спадкоємцями четвертої черги та визнання права власності на спадкове майно, призначено до судового розгляду.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих до суду у січні 2017 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували на відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки доводи, викладені в ній, є безпідставними та необґрунтованими. Так, ОСОБА_3, отримавши відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск нею строку для прийняття спадщини у встановленому законодавством України порядку не оскаржила та не звернулася до суду із заявою про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини, а тому не може вважатися спадкоємцем прав та обов'язків ОСОБА_5 Указане свідчить про відсутність підстав для залучення її до участі у справі. Крім того, вказують, що доводи касаційної скарги виходять за межі позовних вимог.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 лютого 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), яків проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, що підтверджується актовим записом про смерть від 14 травня 2013 року № 341. Після його смерті спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, спадщину не приймали.

Встановлюючи факт проживання ОСОБА_5 з позивачами, суди попередніх інстанцій виходили з показань свідків та довідок, наданих позивачами, які свідчили про дійсність цього факту.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_3 вказувала на необґрунтованість таких висновків судів попередніх інстанцій, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи.

23 травня 2016 року на адресу Апеляційного суду Черкаської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів, а саме матеріалів кримінального провадження, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, за фактом смерті ОСОБА_5, які внесені до ЄРДР за № 0000778 від 10 травня 2013 року.

Указані матеріали у відповідь на лист судді Апеляційного суду Черкаської області від 06 червня 2016 року № 12860/16/Вих./22ц-793/1324/16(11) 13 червня 2016 року були направлені заступником начальника Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області та надійшли на адресу суду 14 червня 2016 року (а. с. 104).

Цивільне процесуальне законодавство України зобов'язує учасників справи надавати суду докази на підтвердження своїх вимог і заперечень (стаття 10 ЦПК 2004 року), а суд - належним чином оцінити ці докази (стаття 212 ЦПК 2004 року).

Частиною другою статті 303 ЦПК України 2004 року установлено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

У порушення вимог статті 212, частини другої статті 303 ЦПК 2004 року апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази - матеріали кримінального провадження за фактом смерті ОСОБА_5, які внесені до ЄРДР за № 0000778 від 10 травня 2013 року.

Крім того, відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо наявності у неї прав на спадкове майно, апеляційний суд зазначив про пропуск останньою строку на прийняття спадщини, а також про відсутність поважних причин його поновлення.

Згідно з частиною першою статті 303 ЦПК України 2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Отже, розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 - особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції у порушення вимог частини першої статті 303 ЦПК України 2004 року надав правову оцінку фактам та доводам, які хоч і були зазначені у поданій апеляційній скарзі, однак не були предметом позову. Таким чином, апеляційний суд вийшов за межі розгляду справи.

Водночас, аналізуючи зміст вимог прохальної частини касаційної скарги ОСОБА_3 про ухвалення нового рішення, яким визнати її спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5, визнати пропуск нею строку на прийняття спадщини з поважних причин та визнати за нею право власності на спірну квартиру, колегія суддів звертає увагу на таке.

Враховуючи положення статті 400 ЦПК України, яка визначає межі розгляду справи судом касаційної інстанції, позовні вимоги, які не були заявлені у суді першої інстанції, також не можуть бути предметом розгляду під час перегляду справи не лише в апеляційному, але й в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

З огляду на те, що апеляційний суд не звернув уваги на наявні у матеріалах справи матеріали кримінального провадження за фактом смерті ОСОБА_5, які внесені до ЄРДР за № 0000778 від 10 травня 2013 року, не надав їм належної правової оцінки, а також розглянув вимоги апеляційної скарги, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до цього ж суду.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк