Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 325/1360/17-ц

провадження № 61-22480 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - Служба у справах дітей Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначена квартира була подарована ним та його дружиною ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 20 березня 1998 року. Після смерті сина він з дружиною мешкає у вказаній квартирі.

Крім нього спадкоємцями після смерті сина є також його мати - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

23 серпня 2017 року він та дружина звернулися до державного нотаріуса Приазовського районного нотаріального округу Шевченка С. О. із заявою про відкриття спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року

ОСОБА_7, однак нотаріусом на ім'я дружини була надана відповідь з роз'ясненням про необхідність звернення до суду у зв'язку з пропуском шестимісячного строку.

Посилаючись на наведене, а також на те, що строк для подання заяви про прийняття спадщини було пропущено з поважних причин, оскільки спірна квартира належала йому та його дружині ОСОБА_5, яку вони подарували сину на повноліття, а тому помилково вважали, що після смерті сина квартира належить їм, та на те, що тривалий час вони не могли знайти оригінал договору дарування квартири, просив визначити йому додатковий строк тривалістю в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті

ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визначено ОСОБА_4 додатковий строк тривалістю в один місяць для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року в м. Запоріжжя.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зазначені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме те, що квартира, яка є спадковим майном, раніше належала позивачу та його дружині, а також те, що тривалий час він не міг знайти оригінал договору дарування квартири, який є єдиним правовстановлюючим документом, є поважними, а тому є підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_7

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 задоволено. Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від

07 листопада 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач, будучи належним чином обізнаним про смерть спадкодавця, не надав належних доказів наявності поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій заявник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати постанову Апеляційного суду Запорізької області від

22 лютого 2018 року та залишити в силі рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 07 листопада 2017 року.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що він не міг віднайти правовстановлюючий документ на спадкову квартиру, відсутність якого перешкоджає оформленню спадщини та є найпоширенішою причиною звернення до суду із позовами про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Оскаржуване рішення є несправедливим, не спрямоване на захист його прав та не містить висновків суду щодо обставин справи. Суд помилково керувався правовими позиціями уже ліквідованого Верховного Суду України. Крім того, суд безпідставно зазначив про відсутність відмови нотаріуса в оформленні спадщини.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на касаційну скаргу, обгрунтований тим, що касаційна скарга є необгрунтованою, жодних доказів наявності поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк,

ОСОБА_4 не надав. Суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку обставинам справи та доказам сторін, касаційна скарга зводиться до переоцінки доказів. Зазначені судом правові позиції Верховного Суду України є обов'язковими до застосування, незалежно від його ліквідації. У позивача та його дружини є у власності нерухоме майно, а тому його твердження про те, що вони залишаться проживати на вулиці є безпідставними.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер син позивача ОСОБА_7

Згідно з договором дарування квартири від 20 березня 1998 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_7 прийняв у дар двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла зазначена вище квартира.

Судами установлено, що спадкоємцями ОСОБА_7 є його мати - ОСОБА_5, батько - ОСОБА_4, та донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

23 серпня 2017 року державним нотаріусом Приазовської державної нотаріальної контори Запорізької області Шевченком С. О. відмовлено батькам померлого ОСОБА_7 у вчиненні нотаріальної дії щодо відкриття спадкової справи з підстав пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1269 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За загальним правилом, визначеним частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця чи про спадкову масу, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року справа № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року справа № 6-1486цс15 та від 14 вересня 2016 року справа № 6-1215цс16.

Ураховуючи, що звертаючись до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_4 причинами пропуску шестимісячного строку подання відповідної заяви зазначав те, що спадкова квартира раніше належала йому, яку він подарував сину на його повноліття, а тому вважав, що після смерті сина квартира належатиме знову йому, а також те, що тривалий час він не міг знайти оригінал договору дарування квартири, законним та обгрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів що перешкоджали йому звернутися із заявою про прийняття спадщини.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень статті 89 ЦПК України надав належну правову оцінку наданим позивачем доказам поважності причин пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та правильно виходив із того, що юридична необізнаність позивача щодо порядку прийняття спадщини після смерті сина та відсутність правовстановлюючого документа не є тими поважними причинами, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на подання заяви про прийняття спадщини.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права. Викладені у касаційній скарзі доводи, цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Посилання ОСОБА_4 на відсутність правовстановлюючого документа, що на його думку, перешкоджало оформленню спадщини, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, зазначена обставина не була об'єктивною та непереборною, що перешкоджала позивачу подати у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про прийняття спадщини. Відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документа є підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та для звернення його до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, а не із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Помилковими є твердження ОСОБА_4 про відсутність підстав для застосування правових позицій Верховного Суду України.

Відповідно до статей 214, 360-7 ЦПК України 2004 рокувисновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Порядок відступу від правових позицій Верховного Суду України встановлений у підпункті 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року.

Підстав для відступу від правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, від 04 листопада

2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 14 вересня 2016 року у справі

№ 6-1215цс16, ОСОБА_4 не зазначено та судом касаційної інстанції не встановлено.

Не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення також доводи касаційної скарги про помилкове посилання суду апеляційної інстанції на відсутність рішення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки зазначене не впливає на правильність висновків суду про відсутність у позивача об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник