Справа № 466/6752/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/5953/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.2-5 т.1), в якому просив присудити йому з ОСОБА_4 14500 доларів США - половину суми грошових коштів від 29000 доларів США, які він позичив їй під час шлюбу для повернення кредиту, одержаного нею до шлюбу в банку для придбання квартири по АДРЕСА_1, вважаючи, що ці грошові кошти є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності, як подружжя.

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги (а.с.115-118 т.1) і додатково ще просив присудити йому з відповідача ОСОБА_4 2344 доларів США - половину від суми коштів, витрачених під час шлюбу на придбання речей і меблів до квартири ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, та 9250 грн. - половину від суми коштів, витрачених під час шлюбу на ремонтні роботи у цій квартирі.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подала зустрічний позов (а.с.60-62 т.1), в якому просила визнати будинок за адресою: АДРЕСА_2, об'єктом спільної сумісної власності подружжя та провести його поділ, виділивши їй та ОСОБА_2 по 1/2 частині будинку, та усунути їй перешкоди у користуванні цим будинком шляхом вселення в будинок, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час шлюбу з ОСОБА_2 ними за спільні кошти було доведено до готовності спірний будинок, проведено оздоблювальні роботи у ньому, а тому він є спільним майном подружжя і підлягає поділу в рівних частинах між ними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15.08.2017 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Апелянт ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким її зустічний позов задовольнити.

Свої доводи апелянт ОСОБА_4 обгрунтовує тим, що суд неправильно застосував норми ст.ст. 60, 62 СК України. Зазначає, що за час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства ними було спільно доведено до готовності належний на праві власності ОСОБА_2 будинок по вул. Польовій, 33 у с. Шабельня Жовківського району Львівської області та проведено у ньому оздоблювальні роботи, внаслідок чого вартість будинку істотно збільшилась, що дає підстави для визнання цього будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Апелянт ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині вирішення його позову з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати грошові кошти в сумі 29000 доларів США, 4689 доларів США та 18500 грн. об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснивши їх поділ між сторонами в рівних частинах.

Свої доводи апелянт ОСОБА_2 обгрунтовує тим, що суд неправильно встановив фактичні обставини справи, не дав належної правової оцінки письмовим документам, які витребовував у банку по факту отримання ОСОБА_4 кредиту та його погашення, а також письмовій розписці, яка підтверджує факт позики у нього відповідачкою ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 29000 доларів США для погашення кредиту. Апелянт не погоджується із висновком суду про те, що грошові кошти в сумі 29000 доларів США не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки це не відповідає положенням ст.ст.60, 61 СК України.

Вважає безпідставним висновок суду про те, що ОСОБА_4, продавши свою квартиру у м. Кам'янка-Бузька, погасила кредит власними коштами, оскільки цю квартиру вона продала через 9 місяців після того, як було погашено кредит, власне, за рахунок грошових коштів у сумі 29000 доларів США, які він їй надав для цієї мети.

Не погоджується апелянт і з висновком суду про недоведеність його вимог про поділ грошових коштів, за рахунок яких були придбані меблі та здійснені ремонтні роботи в квартирі ОСОБА_4 на АДРЕСА_1, оскільки ці обставини підтверджені показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, які суд безпідставно не врахував при вирішенні спору в цій частині.

Крім того, звертає увагу, що його позов до ОСОБА_4 про повернення боргу в іншій цивільній справі №1328/62448/12ц, яка знаходилась на розгляді в Шевченківському районному суді м.Львова, було залишено без розгляду у зв'язку з неможливістю провести почеркознавчу експертизу через викрадення із справи оригіналу розписки ОСОБА_4 про позику грошових коштів у сумі 29000 доларів США, що стало підставою для його звернень у правоохоронні органи по цьому факту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін в підтримання своїх апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 57 СК України визначено, що особистою власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, яке набуте нею, ним до шлюбу.

Частиною першою статті 62 СК передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (п.24), при поділі майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2009 року по 10.01.2012 року (а.с.6,7 т.1).

Від подружнього життя спільних дітей не мають.

Предметом спору за первісним позовом ОСОБА_2 є грошові кошти в сумі, еквівалентній 29000 доларів США, які він вважає об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки надав їх ОСОБА_4 під час перебування з нею в шлюбі, попередньо позичивши в приватного підприємця ОСОБА_6, для погашення 14.10.2009 року кредиту, який ОСОБА_4 отримала 03.10.2008 року (до шлюбу) в ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк») в розмірі 30000 доларів США, і половину яких в порядку поділу як спільного майна подружжя просить стягнути зі своєї колишньої дружини ОСОБА_4

Факт отримання ОСОБА_4 03.10.2008 року (до шлюбу) в ПАТ «Фольксбанк» кредиту в розмірі 30000 доларів США та факт погашення нею 14.10.2009 року (під час шлюбу) кредиту на суму 29024,39 доларів США підтверджується письмовим повідомленням ПАТ «ВіЕсБанк» на запит суду та меморіальними ордерами (а.с.171-175 т.1).

Однак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність цієї вимоги позивача ОСОБА_2, оскільки в силу наведених вище норм СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, боргові зобов'язання одного з подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, можуть враховуватись при поділі майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, однак, самі грошові кошти, які були предметом позики у договірних відносинах між сторонами та/або третіми особами, не можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а відтак, не можуть бути й предметом поділу, як спільного майна подружжя в порядку ст.ст.69 - 71 СК України.

Крім того, кредитний договір ОСОБА_4 було укладено 03.10.2008 року, до шлюбу з ОСОБА_2, а тому правових підстав для висновку про те, що кредит на суму 30000 доларів США був отриманий як дохід в інтересах сім'ї або ж для придбання майна в інтересах сім'ї, немає.

Та обставина, що ОСОБА_2 вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення цієї суми грошових коштів, як боргу за договором позики, оформленим між ним та ОСОБА_4 розпискою, який ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 09.10.2014 року було залишено без розгляду за його (позивача) заявою (а.с.28 т.1), оскільки, як пояснив позивач, за відсутності оригіналу розписки не можна було провести призначену в цій справі почеркознавчу експертизу, не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки як уже зазначалось вище, за своєю правовою природою ці грошові кошти в сумі 29000 доларів США не можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Правильним є й висновок суду першої інстанції про безпідставність решти позовних вимог позивача ОСОБА_2, оскільки в матеріалах справи немає жодного письмового доказу про понесення позивачем особисто та/або спільно з відповідачем ОСОБА_4 матеріальних витрат на придбання меблів та проведення ремонтних робіт у квартирі ОСОБА_4 по АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008 року (а.с.114-117 т.2).

Що ж стосується доводів апелянта ОСОБА_4 в частині вирішення судом першої інстанції її зустрічного позову, то вони є теж безпідставними, оскільки будинок за адресою: АДРЕСА_2, був набутий ОСОБА_2 у власність у 2003 році (а.с.76-77 т.1), до шлюбу з ОСОБА_4, і належних доказів, які б підтверджували той факт, що цей будинок за час шлюбу істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат ОСОБА_4, в матеріалах справи немає.

Отже, висновки суду першої інстанції по суті вирішення обох позовів є правильними і не спростовуються доводами апеляційних скарг, судом не було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які б були обов'язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 квітня 2018 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.