Справа № 308/849/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді справу за заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

ВСТАНОВИВ:

Заявник, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, звернулася до суду з даною заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, посилаючись на те, що 21.11.2017 року в місті Стаханів, Луганської області помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, де і був похований 24.11.2017 року. Факт смерті свого чоловіка заявник підтверджує документами, виданими на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Однак, оскільки отримані заявником документи не відповідають вимогам законодавства України, остання звернулась до суду для встановлення факту смерті.

В судове засідання заявник та представник заявника ОСОБА_2 не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник заявника ОСОБА_2 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про одруження № 0155740, виданого Луганським будинком одружень від 23.11.1968р, ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3. Дана обставина також підтверджується і копією паспорта як самої заявниці ст.10 так і копією паспорта померлого ст.10.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 816 від 23.11.2017р., виданого Стаханівським міським відділом Державної Установи цивільне Бюро судово-медичної експертизи вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер 21.11.2017 року в приміщенні банку по вул. Південній в місті Стаханів, Луганської області з діагнозом гострий інфаркт міокарда передньої стінки лівого шлуночка.

Крім того, факт смерті ОСОБА_3 підтверджується наступними документами: договір-замовлення на організацію поховання від 24.11.2017р; свідоцтвом про поховання, видане Комунальним Підприємством «Ритуальні послуги» м. Стаханів; довідкою про поховання, виданою Комунальним Підприємством «Ритуальні послуги» м. Стаханів.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, зазначені в Законі України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» визначаються як тимчасово окуповані території.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за № 719/4940, підставою для державної реєстрації смерті особи є наступні документи: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть ; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Статтями 293, 315-317 Цивільного процесуального кодексу України передбачена можливість встановлення юридичного факту, що має значення, в судовому порядку.

Відповідно до статті 317 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.293, 294, 315, 316, 317, 319, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , 10. 12.1947 року народження, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, ОСОБА_3, 08.04.1950 року народження- задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, який помер 21.11.2017 року у місті Стаханів, Луганської області.

Допустити негайне виконання рішення у справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Відповідно до ч.4 ст. 317 ЦПК України оскарження рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, не зупиняє його виконання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4