Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 295/20231/14-ц

провадження № 61-7857св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 17 травня 2016 року у складі судді Чішман Л. М. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року у складі суддів: Худякова А. М., Григорусь Н. Й., Кочетова Л. Г.,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року справу № 295/20231/14-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 295/20231/14-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «БМ Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2008 року у розмірі 26 989,16 швейцарських франків, що еквівалентно 367 807 грн 41 коп.

Заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 17 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27682,17 швейцарських франків.

У травні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулись до суду із заявою, у якій просили поновити строк на оскарження заочного рішення від 17 серпня 2015 року та скасувати його, посилаючись на те, що не були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 17 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року, заявникам відмовлено у поновленні пропущеного строку для звернення із заявою про перегляд заочного рішення та відмовлено у відкритті провадження за заявою про перегляд заочного рішення Богунського районного суду міста Житомира від 17 серпня 2015 року.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, не визнав поважною причину пропуску строку, встановленого для оскарження заочного рішення, оскільки ухвалою від 29 квітня 2016 року заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення, тобто вже вирішено питання з цього приводу.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, зокрема статей 122, 231 ЦПК України, просила скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначала, що суди не з'ясували причин пропуску строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення та безпідставно відмовили їй у його поновленні, чим порушили її право на доступ до правосуддя.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 17 серпня 2015 року з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 682,17 швейцарських франків.

24 грудня 2015 року ОСОБА_4 і ОСОБА_3 подали до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Богунського районного суду від 25 грудня 2015 року була залишена без руху, а згодом ухвалою від 16 січня 2016 року повернута заявникам.

02 лютого 2016 року відповідачі повторно звернулися з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою від 04 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 березня 2015 року, залишена без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 20 квітня 2016 року ухвалу Богунського райсуду міста Житомира від 16 січня 2016 року, якою відповідачам була повернута заява про перегляд заочного судового розгляду, скасована, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про її прийняття.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 29 квітня 2016 року заяву ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Богунського районного суду міста Житомира від 17 серпня 2015 року залишено без задоволення.

У травні 2016 року відповідачі повторно звернулися до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення від 17 серпня 2015 року, у якій просили поновити строк на її подання.

Згідно з частиною четвертою статті 231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення.

Суд першої інстанції, встановивши, що ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 29 квітня 2016 року вже вирішено питання про перегляд заочного рішення, відповідно до якої заяву відповідачів залишено без задоволення, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку, встановленого для його оскарження, та відмовив у відкритті провадження, оскільки нормами цивільного процесуального законодавства не передбачений повторний розгляд заяви про перегляд заочного рішення.

Крім того, заява від 12 травня 2016 року є аналогічною заяві, поданій 24 грудня 2015 року.

Апеляційний суд належним чином перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали місцевого суду.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Одним із аргументів касаційної скарги є розгляд справи без виклику сторін та безпідставна відмова в поновленні строку на подання оновленої заяви про перегляд заочного рішення.

Між тим, підстави для скасування судових рішень і передачі справи на новий розгляд передбачені статтею 411 ЦПК України.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення, у зв'язку з чим колегія суддів такі доводи скарги відхиляє.

Відповідно до статей 228, 229 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідач має право оскаржити таке рішення в загальному порядку, передбаченому ЦПК України

Інші аргументи касаційної скарги також не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 17 травня 2016 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 17 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат