АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/14508/17

провадження № 22-ц/796/4343/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
Суддів при секретарі учасники справи:Кулікової С.В., Музичко С.Г., Потапьонок К.В.,
представник позивача - ОСОБА_5

відповідач - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року /Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О./

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_6 про стягнення суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 9 145 грн. 87 коп. та сплаченого судового збору у розмірі 1 600 грн. 00 коп. /а.с. 1-3/

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року позов задоволено. /а.с. 67-70 /

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, зокрема не враховано, що ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено виключний перелік підстав за яких страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу. Вказує, що керував транспортним засобом у тверезому стані, на підставі водійського посвідчення відповідної категорії та технічного паспорту на автомобіль, самовільно місце ДТП не залишав, від проходження медичного огляду не відмовлявся, стан автомобіля відповідав технічним вимогам ПДР України, повідомив свою страхову компанію та страхову компанію іншого учасника ДТП про настання події, навмисно шкоди не заподіював, тому підстави для регресних вимог страховика відсутні. Також зауважив, що під час дорожньо-транспортної пригоди він управляв транспортним засобом належним ОСОБА_8, перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_8 та виконував службові обов'язки, а тому не може вважатися володільцем джерела підвищеної небезпеки та нести відповідальність за шкоду перед потерпілим.

Представник ПрАТ «СК «АХА Страхування» ОСОБА_9, згідно відзиву на апеляційну скаргу просив оскаржуване рішення залишити без змін. Зазначив, що завдання потерпілому шкоди, цивільна відповідальність якого застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого /кредитора/ вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника /особи, яка завдала шкоди/, тому у будь-якому випадку суму виплаченого страхового відшкодування повинен сплатити ОСОБА_6, як винна особа. Зауважив, що у випадку незгоди з розміром завданих внаслідок ДТП збитків, відповідач не позбавлений права, на підставі ст. 102-103 ЦПК України, клопотати про проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ &q?нь;Про судоустрій і статус суддів&qu;П;, п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ &q?ді;Про судоустрій і статус суддів&qu;П; до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі наступного.

Судом встановлено, що 20.10.2015 року о 09 год. 15 хв., ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Волинській, 48/50 в м. Києві, перед початком руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив наїзд на автомобіль НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень обох автомобілів./а.с. 22-23/

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 24.12.2015 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. /а.с. 24/

Власником транспортного засобу «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_3, є ОСОБА_10, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8. /а.с. 28-29/

Також встановлено, що 17.03.2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_11 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 58330а5дг. /а.с. 8-21/

Згідно вищевказаного Договору, вигодонабувачем є ОСОБА_10, предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника /Вигодонабувача/, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_3.

Водій ОСОБА_12, який керував забезпеченим транспортним засобом під час дорожньо-транспортної пригоди, повідомив страховика ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» про настання події, що має ознаки страхового випадку та 23.10.2015 року склав заяву на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. /а.с. 26-27/

ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» було визнано подію страховим випадком, що підтверджується страховим актом № 1.003.15.15327/VESKO22656 від 28.10.2015 року. /а.с. 39-40/

На підставі рахунку-фактури №СМУ00022447 від 27.10.2015 року /а.с. 33/, та актів виконаних робіт робіт/послуг та передання/прийняття автомобіля №93239 та №93241, згідно вказаного рахунку фактури /а.с. 36-37/, проведено виплату ОСОБА_10 страхового відшкодування у розмірі 26 986,70 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 203 344 від 29.10.2015 року. /а.с. 41/

Встановлено, що згідно полісу №АІ/4510498 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_4, застраховано ТДВ «СК «Альфа-Гарант» /а.с. 25/.

01.09.2016 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант», за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу, сплачено АТ «СК «АХА Страхування» в порядку регресу страхове відшкодування у розмірі 17840,83 грн., що підтверджується платіжним дорученням №26390. /а.с. 42/

Листом за вих. № 1749АХА/АГ від 16.01.2017 року ОСОБА_6 було направлено вимогу про сплату суми непокритих полісом №АІ/4510498 збитків, внаслідок виплати потерпілому страхового відшкодування, у розмірі 9 145, 87 грн. /а.с. 43/

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст. 979 ЦК України про те, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору; ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки; п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про те, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи; ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземнихтранспортних засобів» про те, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; ч. 2 ст. 1187 ЦК України про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; ч.1 ст. 1191 ЦК України про те, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом; ст. 1194 ЦК України про те, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати /страхового відшкодування/ для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою /страховим відшкодуванням/.

Встановивши, що внаслідок виплати страхувальнику страхового відшкодування до ПрАТ «СК «АХА Страхування» перейшло право вимоги від ОСОБА_6 в межах фактичних витрат у розмірі 9 145, 87 грн., що становить різницю між сумою виплаченого страхового відшкодування страхувальнику та сумою відшкодованого страхового відшкодування ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в порядку регресу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обґрунтованість вимог ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ОСОБА_6, як особи винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Однак з таким висновком суду в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав.

Так, за фактом завдання шкоди, в тому числі майнової, виникає деліктне зобов'язання, яке триває до моменту відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоди /статті 11, 599, 1166 ЦК України/.

Сторонами у вказаному деліктному зобов'язанні зазвичай виступають потерпілий /кредитор/ і заподіювач шкоди /боржник/.

Водночас, нормативно-правове регулювання деліктних зобов'язань допускає можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов'язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов'язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням /стаття 599 ЦК України/, а особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги /регресу/ до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом /стаття 1191 ЦК України/.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України водій транспортного засобу, винний у заподіянні шкоди іншій особі, може нести відповідальність перед страховиком в порядку регресу лише у випадку, коли він є власником вказаного джерела підвищеної небезпеки або на відповідній правовій підставі /право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо/ володіє ним.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України /п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року/.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових /службових/ обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором /контрактом/, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, та і за її межами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-933цс16 від 21.09.2016 року.

Так, транспортний засіб «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_6, згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9, належить ОСОБА_8, /а.с. 77/

30.01.2002 року проведено реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 198841. /а.с. 80/

Ліцензованим видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 є надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування /крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі/. /а.с. 81/

Згідно трудового договору між працівником та фізичною особою від 21.03.2008 року, укладеного між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_6, зареєстрованого Святошинським районним центром зайнятості 27.03.2008 року за № НОМЕР_10, Працівник зобов'язався виконувати обов'язки водія-експедитора згідно законодавства України, підтримувати технічних стан транспортного засобу, дотримуватись робочого розпорядку. /а.с. 105/

Трудові відносини між ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_6 припинено 31.08.2016 року, у зв'язку зі звільненням ОСОБА_6 з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КзПП України, що підтверджується записом № 32 у трудовій книжці ОСОБА_6 /а.с. 120/

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6, як особа, що здійснювала керування транспортним засобом «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_6, у зв'язку з виконанням своїх трудових обов'язків на підставі трудового договору, укладеного з власником зазначеного транспортного засобу ФОП ОСОБА_8, не може нести відповідальності за шкоду в частині регресного відшкодування виплаченого страховиком потерпілому страхового відшкодування.

Водночас, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини по справі, не встановив на якій правовій підставі ОСОБА_6 здійснював керування транспортним засобом на час дорожньо-транспортної пригоди, а також чи може останній нести відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної, та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 9 145, 87 грн.

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, а саме у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції стягненню з позивача на користь відповідача підлягає 2 400, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року- задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року -скасувати.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_6 про стягнення суми страхового відшкодування - відмовити.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» /, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, 8/ на користь ОСОБА_6 /ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7, адреса місця проживання: АДРЕСА_1/ сума сплаченого судового збору у розмірі 2 400 грн. 00 коп.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: