Номер провадження: 22-ц/785/4712/18
Номер справи місцевого суду: 495/1059/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року про відмову у видачі судового наказу, за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

Заявниця ОСОБА_2 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою про видачу судового наказу, та в якій просить суд стягнути аліменти з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 12.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 27.10.2024 року (а.с.1-4).

16.02.2018 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про відмову у видачі судового наказу (а.с. 13-14).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2018 відмовлено ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_3 у звязку з тим, що дитина ОСОБА_5 в теперішній час проживає разом із батьком ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1, а тому відсутнє виникнення або порушення права грошової вимоги. (а.с.21-22).

03 квітня 2018 року ОСОБА_2 через суд першої інстанції звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 21 лютого 2018 року та просила змінити вказану ухвалу, виключивши з її мотивувальної частини висновок про те, що дитина ОСОБА_4 в теперішній час проживає разом з батьком ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1 та зазначивши підставою відмови у видачі судового наказу неможливість розгляду заявлених нею вимог у наказному провадженні. В обґрунтування доводів своєї скарги апелянт зазначила, що судом першої інстанції не було взято до уваги довідку ОСББ «Щаслива оселя Перемоги 3Б» № 2 від 07 лютого 2018 року, наданою заявником про перебування дитини на утриманні ОСОБА_2 Крім того, апелянт зазначила, що оскільки ОСОБА_3 подав до суду відмову у видачі судового наказу та додав підтвердження своїх доводів певні документи, це виключало можливість розглядати вимоги ОСОБА_2 у наказному провадженні (а.с. 28-30).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.04.2018 року апеляційну скаргу було залишено без руху в звязку з пропуском строку апеляційного оскарження та надано строк для усунення недоліків. 10.05.2018 року апелянт подала до суду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження. 11.05.2018 року в справі було відкрито провадження.

31.05.2018 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу. В своєму відзиві ОСОБА_3 зазначив, що оскаржувана ухвала відповідає нормам як матеріального права, так і процесуального права, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зміст заяви про видачу судового наказу, відмову у видачі судового наказу, ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, а також відзиву на неї, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи рішення в справі суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в теперішній час проживає разом із батьком ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1, а тому суд вирішив відмовити у видачі судового наказу про стягнення аліментів у звязку із відсутністю у заявника права грошової вимоги.

Відповідно до положень ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2018 року ОСОБА_2 звернулась до з заявою про видачу судового наказу та просила суд стягнути аліменти з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заявник вказала, що син проживає з нею та на підтвердження своїх вимог надала довідку з місця реєстрації про склад сімї та прописки № 2 від 07.02.2018 року відповідно до якої вона, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 1-4). 16.02.2018 року ОСОБА_3 подав заяву про відмову у видачі судового наказу. Обгрунтовуючи свою заяву ОСОБА_3 зазначив, що син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ним на підтвердження чого надав суду довідку з місця проживання про склад сімї № 164 від 15.02.2018 року. З вказаної довідки вбачається, що разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Так суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суть наказаного провадження полягає в тому, що вимоги заявника є безспірними, обґрунтованими, та відповідають положенням цивільного процесуального законодавства в частині вимог до заяви про видачу судового наказу.

Разом з тим з вище наведеного вбачається, що вимоги ОСОБА_2, зазначені в заяві про видачу судового наказу не є безспірними, а надані ОСОБА_3 документи спростовують безспірність вимоги заявника та наявність у неї права грошової вимоги. Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу суддя відмовляє у видачі судового наказу. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт має право звернутися до суду з відповідними вимогами в порядку позовного провадження та на підтвердження своїх вимог надати необхідні докази.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а суд першої інстанції керуючись нормами діючого цивільного процесуального кодексу дійшов правильних висновків, суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Одеської області,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року про відмову у видачі судового наказу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

02.07.2018 року м. Одеса