Справа № 629/2732/17
Номер провадження 2/629/99/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 04.06.2014 року ОСОБА_1 уклав кредитний договір б/н, згідно умов якого отримав картковий рахунок та отримав кредитний ліміт кредитної лінії у розмірі 500 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 30.06.2017 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов'язань у розмірі 18110 гривень 14 копійок, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 498 гривень 66 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 12972 гривні 90 копійок; заборгованість за пенею та комісією у розмірі 3300 гривень; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень; штраф (процентна частина) у розмірі 838 гривень 58 копійок. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача по справі заборгованість за кредитом у розмірі 18110 гривень 14 копійок, а також судові витрати у розмірі 1600 гривень.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але при подачі позовної заяви до суду просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Крім цього в своїй позовній заяві зазначив, що в разі неявки відповідача по справі не заперечує проти постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Також, 30.01.2018 року подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач в судове засідання не з'явився, оскільки відбуває покарання в державній установі «Первомайська виправна колонія (№117)» з 12.12.2015 року за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15.10.2015 року, але надав суду заяву про застосування строку позовної давності, зазначив, що як вбачається з розрахунку заборгованості датою виникнення прострочення по платежах є 19 червня 2014 року. При відсутності платежу в зазначений строк, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим починається дія трирічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню за наступними підставами:

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Матеріалами справи встановлено, що 04 червня 2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 гривень, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягу з умов і правил надання банківських послуг, нової редакції Статуту ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30 червня 2017 року загальна сума заборгованості відповідача по кредитному договору становить 18110 гривень 14 копійок, з яких: 498 гривень 66 копійок - заборгованість за кредитом; 12972 гривні 90 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень - штраф (фіксована частина), 838 гривень 58 копійок - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи викладене, вимоги позивача обґрунтовані та відповідають нормам Закону.

При цьому суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, право на подачу позову до суду у позивача виникло в липні 2014 року, оскільки останнє поповнення позивачем карткового рахунку для погашення заборгованості було здійснене 25 липня 2014 року (остання операція з карткою), що вбачається з наданого банком Розрахунку а також Виписки по рахунку. Натомість ПАТ «КБ Приват Банк» подало позов до суду 31 липня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові № 127цс14 від 22.10.2014 року, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту ( стаття 261 ЦК України).

Разом з тим, суд не бере до уваги п. 1.1.7.31 Умов договору, відповідно до якого строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, виходячи з наступного.

Так, дійсно позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В даному випадку Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника від 04.06.2014 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Аналогічні правові позиції викладені в рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13), від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13) та від 11 березня 2015 року (№ 6-16цс15).

Згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач по справі подав до суду заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності за вимогами позову.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.06.2014р. у справі № 6-61цс14.

Зважаючи на викладене, суд убачає передбачені законом підстави для застосування в межах даного спору позовної давності у зв'язку зі спливом її строку, оскільки позичальником допущено порушення виконання умов договороу по сплаті чергового платежу по тілу кредиту 25 липня 2014 року, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду лише 31 липня 2017 року, тобто, з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

В порядку ст. 141 ЦПК України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 95, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 256-258, 261, 267, 525, 526, 530, 549, 625, 629, 634, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Н.А. Смірнова