Справа №132/2354/18
Провадження №2/132/728/18
Ухвала

Іменем України

"05" липня 2018 р. суддя Калинівського районного суду Вінницької області Павленко І.В.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності.

Дана заява подана із порушенням вимог ст.175 ЦПК України.

Так, відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно позовної заяви позивачка просить визнати за нею право власності на самочинно зведені обєкти-прибудову під літ.А1, гараж з літньою кухнею та сараєм під літ.Д, сарай під літ.Е у будинковолодінні №8 по 2-му провулку Незалежності в с.Гущинці Калинівського району та встановити факт побудови даних обєктів за її особисті кошти, посилаючись на те, що даний будинок було побудовано за її особисті кошти без дозвільних документів, тобто є самочинним будівництвом.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилається на положення ст. 376 ЦК України.

Зі змісту Правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-1328цс15 вбачається, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

Разом з тим, позовна заява не містить викладу обставин (з зазначенням відповідних доказів) стосовно наявності (або ж відсутності) в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

В свою чергу позовна заява не містить викладу обставин (з зазначенням відповідних доказів) з приводу дотримання позивачкою під час будівельних робіт санітарних, екологічних та інших (зокрема, пожежних) норм та з приводу підтвердження факту самочинного будівництва за особисті кошти.

Із змісту позову слідує, що позовна заява не містить викладу обставин з приводу прийняття (або ж не прийняття) управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області рішення по питанню прийняття в експлуатацію вищевказаного самовільно збудованого будинку.

Крім того, позовна заява не містить викладу обставин з приводу участі у даних правовідносинах (в якості відповідача) виконавчого комітету Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області зокрема, яким саме чином рішеннями, діями чи бездіяльністю даного органу були порушені права позивачки.

Також в порушення п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивачка не зазначила у кого знаходяться оригінали письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви. В порушення ч.5 ст.95 ЦПК України не всі письмові докази, додані до позовної заяви належним чином посвідчені (позивач підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення).

За таких обставин, вказані недоліки слід усунути шляхом викладення безпосередньо у позовній заяві обгрунтування щодо відмови компетентного органу у прийнятті в експлуатацію збудованих обєктів, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду, та зазначення відповідних доказів на підтвердження цих обставин; також необхідно зазначити чи існує порушення державно-будівельних норм та/або санітарних правил, чи забезпечена можливість надійної та безпечної експлуатації обєктів будівництва та якими доказами це підтверджується; зазначити документи про належність і правовий статус земельної ділянки на якій розташоване самочинне будівництво; вказати ціну позову, що має визначатися вартістю майна, та надати належним чином засвідчені копії доказів (в порядку, встановленому чинним законодавством) із зазначенням на кожній з них про підтвердження відповідності копії поданого письмового доказу відповідному оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення у відповідності до кількості сторін у справі.

Крім того, позивачці необхідно виконати вимоги п.2 ч.3 ст.175 ЦПК Украни, вказавши своє місце проживання чи перебування, поштовий індекс.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, вважаю, що позовну заяву ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності залишити без руху та надати позивачці строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі невиконання вказаних недоліків, дана позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: