Постанова

Іменем України

14 березня 2018 року

м. Київ

справа № 759/9783/16-ц

провадження № 61-1843св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року у складі судді Величко Т. О. та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Прокопчук Н. О.,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

(далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 23 грудня 2015 року о 17 год. 30 хв. на перехресті вулиць Ф. Пушиної, Депутатської та М. Краснова в місті Києві, відбулась ДТП, учасниками якої були: ОСОБА_5, який керував автомобілем Фольксваген «Транспортер», державний номерний знак

НОМЕР_2, та ОСОБА_4, який керував автомобілем Шевроле «Орландо», державний номерний знак НОМЕР_1.

Внаслідок даного ДТП обидві транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

11 квітня 2016 року постановою Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до виконаного ПП «Екорт» висновку «Експертного авто товарознавчого дослідження» від 27 січня 2016 року № 864/27-16, вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля Шевроле «Орландо», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 становить 137 640 грн 78 коп.

Цивільна відповідальність транспортного засобу Фольксваген «Транспортер», державний номерний знак НОМЕР_2, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 жовтня 2015 року № АІ/8774856/6259079 - була застрахована в ТДВ СК «Кредо» з розміром страхового відшкодування у

50 000 грн.

11 травня 2016 року ТДВ СК «Кредо» з метою виплати страхового відшкодування ОСОБА_4 перерахувала на його ім'я грошову суму в розмірі 50 000 грн.

Однак розмір отриманої ОСОБА_4 страхової виплати не достатній для повного відшкодування, завданої йому шкоди.

На момент ДТП особа, яка була визнана судом винною у її вчиненні -

ОСОБА_5, перебував із ПАТ КБ «ПриватБанк» у трудових відносинах, при цьому третя особа скоїла ДТП, виконуючи трудові обов'язки інкасатора-охоронця, водія інкасаторського автомобіля, який належить ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто, шкода завдана внаслідок ДТП звини ОСОБА_5, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить ПАТ КБ «ПриватБанк».

За таких обставин, ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь на відшкодування завданої матеріальної шкоди 87 640 грн

78 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 87 640 грн 78 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 876 грн41 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_5, який визнаний судом винним у вчиненні вищезазначеного ДТП на момент пригоди перебував у трудових відносинах з відповідачем, саме на ПАТ КБ «ПриватБанк» покладається обов'язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

23 листопада 2017 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» -

Сокуренко Є. С. через засоби поштового звʼязку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подано касаційну скаргу.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Є. С. просить скасувати заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від

09 листопада 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не надав доказів про те, що ОСОБА_9 під час ДТП перебував у трудових відносинах із ПАТ КБ «ПриватБанк» та виконував трудові обовʼязки.

ОСОБА_4 надано докази, у яких вартість відновлювального ремонту різняться між собою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 січня 2018 року касаційна скарга передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Святошинського районного суду міста Києва цивільну справу

№ 759/9783/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Зупинено виконання заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду міста Києва від

09 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження.

07 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

26 лютого 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 грудня 2015 року о 17 год.

30 хв. на перехресті вулиць Ф. Пушиної, Депутатської та М. Краснова в місті Києві, відбулась ДТП, учасниками якої були ОСОБА_5, який керував автомобілем Фольксваген «Транспортер», державний номерний знак НОМЕР_2, та ОСОБА_4, який керував автомобілем Шевроле «Орландо», державний номерний знак НОМЕР_1.

Внаслідок даного ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

11 квітня 2016 року постановою Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до висновку «Експертного автотоварознавчого дослідження», від 27 січня 2016 року № 864/27-16, виконаного ПП «Екорт», вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля Шевроле «Орландо», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4 становить 137 640 грн 78 коп.

Транспортний засіб Фольксваген «Транспортер», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, який належить ПАТ КБ «Приват Банк», відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 жовтня

2015 року № АІ/8774856/6259079 був застрахований в ТДВ СК «Кредо» з розміром страхового відшкодування у 50 000 грн.

11 травня 2016 року ТДВ СК «Кредо» з метою виплати страхового відшкодування ОСОБА_4 перерахувала на його ім'я грошову суму в розмірі 50 000 грн, проте розмір отриманої страхової виплати не достатній для повного відшкодування, завданої йому шкоди.

Згідно довідки наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_5 з 17 серпня

2015 року працює в ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаді водія інкасатора-охоронця (а. с. 118).

Таким чином, станом на 23 грудня 2015 року, момент вчинення ДТП,

ОСОБА_5, який був визнаний судом винним у її вчиненні, перебував із ПАТ КБ «ПриватБанк» у трудових відносинах, виконуючи трудові обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягаєвідшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналогічні розʼяснення містяться в пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (частина перша стаття 1172 ЦК України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Аналогічні розʼяснення містяться в пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що

ОСОБА_5, який визнаний судом винним у вчиненні вищезазначеного ДТП на момент пригоди перебував у трудових відносинах з відповідачем. Тому на ПАТ КБ «ПриватБанк» покладається обов'язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_4 не надано доказів перебування ОСОБА_9 під час ДТП у трудових відносинах із ПАТ КБ «ПриватБанк» та виконанням трудових обовʼязків, та надано докази, у яких вартість відновлювального ремонту різниться між собою, колегія відхиляє, оскільки судом апеляційної інстанції даним доводам дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені представником ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Є. С. у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2018 року зупинено виконання заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренка Є. С. підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду міста Києва від

09 листопада 2017 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська