ЦИВІЛЬНЕ СУДОЧИНСТВО Справа № 170/732/17
Позовне провадження Провадження № 2/170/17/18
Шацький районний суд Волинської області
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2018 року смт. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області

у складі головуючого - судді Жевнєрової Н.В.,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Шацьк цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и в:

30 листопада 2017 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що 02 листопада 2015 року виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Шацького району Волинської області було зареєстровано шлюб ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис №10. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з ОСОБА_6 на ОСОБА_2. Подружжю видано свідоцтво про шлюб серії І-ЕГ №103443 від 02.11.2015 року.

В даному шлюбі у подружжя одна малолітня дитина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спільне подружнє життя позивача з відповідачем виявилось невдалим. Основною причиною розірвання шлюбу, на думку позивача, є різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів та нормальних сімейних взаємовідносин. За час спільного життя між подружжям не досягнуто взаєморозуміння, фактичні шлюбні відносини між ними припинено, на даний час подружжя проживає окремо. Позивач вважає, що за викладених обставин збереження шлюбу, подальше спільне життя та примирення з відповідачем неможливе, тому просить суд позов задовольнити, шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_7.

Крім того, малолітня донька проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. На даний час позивач ОСОБА_2 не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, тому їй самій важко утримувати доньку. Угоди про добровільну сплату аліментів на дитину між позивачем та відповідачем не досягнуто. Оскільки відповідач приблизно сім місяців ухиляється від обов'язку утримання своєї малолітньої дитини, позивач ОСОБА_2 просить стягувати з відповідача ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

18 січня 2018 року відповідач ОСОБА_4 подав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовну вимогу про розірвання шлюбу визнає, заперечень з приводу задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу не має. Відповідач ОСОБА_4, в межах своїх матеріальних можливостей погоджується сплачувати аліментина дитину в розмірі 1000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, кожен зокрема, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити повністю, шлюб між подружжям розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище позивача ОСОБА_2, малолітню дочку ОСОБА_7 залишити проживати з матір'ю ОСОБА_2, стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5, кожен зокрема, в судовому засіданні щодо розірвання шлюбу не заперечували; в частині стягнення аліментів відповідач визнав позовні вимоги щодо сплати аліментів на дитину в розмірі 1000 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в решті позову відповідач та його представник просили суд відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу.

Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом установлено, що 02 листопада 2015 року виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Шацького району Волинської області було зареєстровано шлюб ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис №10. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з ОСОБА_6 на ОСОБА_2. Подружжю видано свідоцтво про шлюб серії І-ЕГ №103443 від 02.11.2015 року (а.с. 5). У даному шлюбі в подружжя одна малолітня дитина, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕГ №239259, виданим виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Шацького району Волинської області 05.08.2016 року (а.с. 6).

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Не підлягають доказуванню, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Проаналізувавши обставини справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою, викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову.

Отже позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити повністю і шлюб за вимогою позивача розірвати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 проживає разом з дочкою, на даний час не працює, оскільки перебуває у відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, що підтверджується довідкою про доходи №20 від 28.11.2017 року, виданою відділом освіти, молоді та спорту Шацької РДА (а.с. 7). Батько дитини ОСОБА_4 проживає окремо.

Відповідач ОСОБА_4 не працює, що підтверджується трудовою книжкою серії АЕ№018974 від 04.08.2007 року (а.с. 38-39).

Також, суд враховує те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень), але не менше, ніж 50 (пятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 30 листопада 2017 року, до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

Суд вважає визначений розмір аліментів за встановлених судом обставин достатнім та справедливим.

Батько малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4 не заперечує, щоб дитина проживала з матір'ю, тому дитину за згодою сторін слід залишити проживати з позивачем ОСОБА_2

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути: на користь позивача ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640,00 грн.; в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

На підставі статей 104, 105, 106, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 81, 141, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 289 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між подружжям громадянами України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований 02 листопада 2015 року виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Шацького району Волинської області, актовий запис №10, розірвати. Прізвище позивача ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2.

Малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, залишити проживати з матірю ОСОБА_2.

Стягувати з громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень), але не менше, ніж 50 (пятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 30 листопада 2017 року, до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

В решті позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів на дитину в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23.03.2018 року.

Суддя /підпис/ ОСОБА_8 Згідно з оригіналом Суддя Шацького районного суду Волинської області Н.В.Жевнєрова