Справа № 333/765/18
Провадження № 2/333/1000/18
У Х В А Л А

Іменем України

про залишення позовної заяви без руху

19 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Зазначену справу передано в провадження судді Дмитрієвої М.М.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє особам, які беруть участь у справі у здійсненні їх прав, тому суд вважає за потрібним запропонувати позивачу привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 175 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Так, відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, у тому числі, якщо законом визначений обовязковий досудовий порядок врегулювання спору.

У порушення викладеного, позивачем не вказано зверталася вона до відповідача з проханням про зняття з реєстрації місця проживання у добровільному порядку.

Окрім цього, відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи.

Вказаний розрахунок позовна заява не містить.

В порушення п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві відсутнє підтвердження того, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Серед іншого, в позовній заяві вказано, що позивач є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (вул. Гаврилова) у м. Запоріжжі, проте у позові не вказано, кому на праві власності належить інші 1/2 вказаної квартири, не вказано іншого власника у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, адже рішення у справі може вплинути на його права також.

У позовній заяві позивачем ставиться питання перед судом про зняття з реєстраційного обліку відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст.ст. 4, 3, 49 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду, відповідно до ст. 5 ЦПК України, є обов'язком суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи, серед іншого на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи із того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Таким чином, вимога позивача про зняття відповідача з реєстрації не обґрунтовується нормами закону, нормативними актами які б регулювали правомірність даної вимоги, так як питання реєстрації фізичних осіб та зняття з реєстраційного обліку є виключною компетенцією органів реєстрації та державних органів у сфері реєстрації фізичних осіб, а підставою зняття з реєстрації місця проживання особи може бути рішення про позбавлення права користування житловим приміщення.

Також, згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Однак, надані позивачем копії письмових доказів не засвідчені належним чином.

Дані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, якщо позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, вона підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 95, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали направити позивачу.

Розяснити, що якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, позовна заява на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва