Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2018 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участю секретаря Собакінських С.М.., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на самочинно збудований жилий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтовування позовних вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2005 року належить жилий будинок жилою площею 29, 0 кв.м. з відповідними господарськими спорудами на земельній ділянці за вказаною адресою. У 2008 році на належній їй на праві власності вона самочинно збудувала самочинно новий будинок, загальною площею 62, 3 кв.м. з відповідними господарськими спорудами, що підтверджується відомостями технічного паспорту.

Посилаючись на висновок спеціаліста з оцінки технічного стану будівельних конструкцій від 20.10.2016 року, яким встановлено, що технічний стан будівельних конструкцій житлового будинку забезпечує їх безпечну та надійну експлуатацію, просила визнати за нею право власності та включити до складу домоволодіння АДРЕСА_1 самочинно збудовані будівлі та споруди: жилий будинок, зазначений на плані літ. «Ж-1», жилою площею - 40, 0 кв.м., загальною площею - 62, 3 кв.м., ганок літ. «ж», сарай «Д-1», вбиральня «Е-1».

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував, пояснивши, що самочинно збудовані споруди були збудовані без дозвільних документів та проектної документації, позивачкою не надано доказів, що вона зверталась з заявою до управління державного будівельного контролю, тому відсутні підстави для звернення до суду із захистом порушених прав.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником жилого будинку АДРЕСА_1, з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2005 року (а.с. 3) та земельної ділянки площею 0, 06 га за вищевказаною адресою, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.5).

У 2008 році позивачкою самочинно збудований будинок, позначений на плані літ. Ж-1, загальною площею 62, 3 кв.м., жилою площею 40, 0 кв., та отримано технічний паспорт на споруду (а.с. 11-14).

Висновком спеціаліста щодо оцінки технічного стану будівельних конструкцій від 20.10.2016 року встановлено, що розміщення жилого будинку «Ж-1» та сараю «Д-1» на території ділянки не відповідає вимогам пункту 3.25 ДБН 360-92, відповідно до якого відстань від стін будівель до межі земельної ділянки повинно складати не менше ніж 1 м., ускладнює здійснення догляду за спорудою та виконання їх поточного ремонту, однак не погіршує технічний стан будівель. Несучі та огороджуючи конструкції жилого будинку «Ж-1», ганку «ж», сараю «Д-1», вбиральні «Е-1» знаходяться в задовільному технічному стані та можуть експлуатуватися в подальшому. Технічний стан будівельних конструкцій жилого будинку «Ж-1», ганку «ж», сараю «Д-1», вбиральні «Е-1» забезпечують їх безпечну та надійну експлуатацію (а.с. 15-16).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Окрім цього, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію.

Встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації і видача свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (на момент прийняття рішення судом першої інстанції) відносилися до виключної компетенції територіальної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Таким чином, під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний проект.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації визначений ст.ст. 29, 31 вищевказаного Закону, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.ст. 24, 30 цього Закону.

Наявність висновку спеціаліста про оцінку технічного стану будівлі житлового будинку, на якому ґрунтуються вимоги позивачки, не є достатньою підставою для визнання права власності на самочинне будівництво судом.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до положень статті 38 Закону N 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Оскільки інформація про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку відсутня, то визнання права власності на такий об'єкт нерухомого майна не відповідає вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 206, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 376ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, повністю або частково безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 21.02.2018 року.

Суддя: А. М. Іванченко