Постанова

Іменем України

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 646/4625/16-ц

провадження № 61-30702 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів:Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. І., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 травня 2017 року у складі судді Журавель В.А. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Карімової Л. В.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, про розподіл спільного майна подружжя, припинення права на частку у спільному майні, шляхом виплати компенсації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 22 липня 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 20 серпня 2013 року на ім'я останньої укладено договір купівлі-продажу із ВАТ «Завод ім. Фрунзе Автоцентр «Фрунзе-Авто», згідно з яким сторонами було придбано транспортний засіб - автомобіль марки «ЗАЗ SENSTF698 К», 2013 року випуску, тип - легковий седан, колір бежевий, номер кузову НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, вартістю 57 900,00 грн. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, а домовленості щодо добровільного поділу майна сторонами не досягнуто, позивач просив поділити майно подружжя, виділити йому ? частину транспортного засобу - автомобілю марки «ЗАЗ SENSTF698 К» вартістю 28 950,00 грн, виділити відповідачу ОСОБА_6 ? частину транспортного засобу - автомобілю марки «ЗАЗ SENS TF698 К», вартістю 28 950,00 грн, судові витрати покласти на відповідача.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_5 просив суд визнати автомобіль «ЗАЗ SENS TF698K», 2013 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на ? частину автомобіля «ЗАЗ SENS TF698K», 2013 року випуску, вартістю 45 000,00 грн, визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину автомобіля «ЗАЗ SENSTF698K», 2013 року випуску, вартістю 45 000,00 грн, стягнути з ОСОБА_6 грошову компенсацію частки майна, а саме ? частки вартості автомобіля «ЗАЗ SENS TF698K», 2013 року випуску, в сумі 45 000,00 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 травня 2017 року в позові відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з того, що на момент звернення до суду 12 квітня 2016 року, спірний автомобіль ЗАЗ SENS TF698K не був вже спільною сумісною власністю сторін, його власником був ОСОБА_7

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 травня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанціїпро недоведеність позовних вимог та виходив з того, що ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що він сплатив половину заборгованості за договором кредиту, яка припадає на нього, відповідно до положень частини четвертої статті 65 СК України, на день продажу автомобіля він також не оспорив договір, укладений з метою погашення заборгованості, тобто в інтересах сторін.

У поданій у вересні 2017 року касаційній скарзі ОСОБА_5 просить постановити ухвалу, якою скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

29 травня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції порушено статті 8, 10, 57-61, 64, 212-214, 303, 360-7 ЦПК України 2004 року, допущені судом апеляційної інстанції порушення, унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, яке призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а саме статей 364, 369, 370 ЦК України, статей 60, 69 СК України, і невідповідності судового рішення дійсним обставинам справи, що є підставою, відповідно до статті 338 ЦПК України, для скасування судового рішення та направлення справи для продовження її розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновкупро залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 22 липня 2005 року.

19 серпня 2013 року між ПАТ «Завод ім. Фрунзе» та ОСОБА_6 укладено договір № 412341-381/3 купівлі-продажу автомобіля із використанням банківського кредиту, з якого вбачається, що ОСОБА_6 приймає у власність та оплачує автомобіль ЗАЗ SENS TF698K вартістю 57 900,00 грн. При купівлі автомобіля покупцем внесено аванс у розмірі 11 001,00 грн на суму 46 899,00 грн, покупець гарантує оформлення кредиту /а.с.34-40/. Згідно акта передачі-прийняття автомобіля від 20 серпня 2013 року ПАТ «Завод ім. Фрунзе» передав покупцю автомобіль ЗАЗ SENSTF698K /а.с.41-42/.

З метою оплати повної вартості вказаного автомобіля 21 серпня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний Банк» (далі- ПАТ «ПУМБ») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №23308434, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у сумі 49703, 56 грн, який зобов'язалася використати за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, та повернути кредит банку в порядку та в строки, обумовлені цим договором /а.с.69-77/. Розділом 1 договору визначено, що цільовим призначенням кредиту є оплата частини вартості продажу транспортного засобу марки ЗАЗ у розмірі 46 899,00 грн, оплата суми комісії за надання кредиту та оплата страхових платежів згідно з договорами страхування.

Крім того, 21 серпня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_6 укладено договір застави транспортного засобу - автомобілю ЗАЗ SENS TF698K, відповідно до пункту 1.8.12 якого другий з подружжя - ОСОБА_5 надав свою письмову згоду на укладання договору та передачу придбаного автомобілю в заставу /а.с.8-86/.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

17 грудня 2015 року ПАТ «ПУМБ» на ім'я ОСОБА_6 направлено повідомлення про наявність залишку заборгованості за кредитом у розмірі 35 475,59 грн /а.с.64/.

12 лютого 2016 року ПАТ «ПУМБ» на ім'я ОСОБА_6 направлено повідомлення про наявність заборгованості перед банком у розмірі 1687,68 грн, яку запропоновано сплатити до 22 лютого 2016 року /а.с.63/.

У зв'язку із неможливістю надалі сплачувати платежі через скрутний матеріальний стан, ОСОБА_6 23 лютого 2016 року звернулася в ПАТ «ПУМБ» із заявою про здійснення конфіскації автомобіля ЗАЗ /а.с.62/.

08 квітня 2016 року за згодою ПАТ «ПУМБ» між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля ЗАЗ SENS TF698K /а.с.58/, вартість автомобіля визначено у сумі 38 200,00 грн.

08 квітня 2016 року ОСОБА_6 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором перераховано в ПАТ «ПУМБ» 35 563,82 грн /а.с.66/.

Згідно з довідкою начальника відділення ПАТ «ПУМБ» станом на 11 квітня 2016 року зобов'язання ОСОБА_6 перед банком за кредитним договором виконані достроково у повному обсязі /а.с.65/.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховний Суд виходить з того, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, зобов'язання зі сплати кредитних коштів за спірний автомобіль, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, покладаються на подружжя в рівних частинах.

Позивачем не надано доказів, що після розірвання шлюбу, він вчиняв дії щодо виконання зобов'язань за кредитним договором для збереження спірного автомобіля у спільній власності подружжя.

Посилання на правовий висновок Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №6-486цс16 не спростовує встановлені у справі обставини, що спірний автомобіль було продано на виконання боргового зобов'язання в інтересах сім'ї.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанції про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року)

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г.І. Усик