Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 344/6591/16-ц

провадження № 61-13430св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року у складі судді Бабій О. М. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області

від 04 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Соколовського В. М.,

Беркій О. Ю., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті батька позивача - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина

на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями майна померлого за законом є позивач (дочка спадкодавця) та син ОСОБА_5 З метою прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_1 звернулася до Першої

Івано-Франківської державної нотаріальної контори з завою про прийняття спадщини. Однак нотаріус усно відмовив у прийнятті заяви про прийняття спадщини через пропущення шестимісячного строку. Строк звернення до нотаріальної контори позивач пропустила через втрату необхідних документів.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмолено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом без відповідного звернення до нотаріуса є передчасним, що є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову

у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, доказів пропущення строку з поважних причин до матеріалів справи не додано.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи щодо підстав надання додаткового строку для прийняття спадщини і оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою, що причина пропуску строку подання до нотаріальної контори заяви на прийняття спадщини була поважною, тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У лютому 2017 року Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для задоволення касаційної скарги немає. Зазначила, що доводи касаційної скарги щодо поважності причини пропуску строку подання до нотаріальної контори заяви на прийняття спадщини не аргументовані та нічим не підтвердженні.

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 помер

ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до копії свідоцтва про народження від 06 квітня 1962 року батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_4

Спадкоємцями першої черги за законом є позивач (дочка спадкодавця) та син ОСОБА_5 Доказів прийняття спадщини останнім матеріали справи не містять.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 02 вересня 2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 вересня 2003 року ОСОБА_4 належала на праві спільної сумісної власності 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 загальною площею 41,8 кв. м.

Звертаючись до суду із даним позовом, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 вказувала - втрату необхідних документів для оформлення спадщини. Позивач зазначила, що зверталася з відповідною заявою до нотаріальної контори, однак нотаріус відмовив їй у прийнятті заяви про прийняття спадщини усно, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 у нотаріуса не отримала.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Як роз'яснено у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Установлено, що в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину як у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, так і з інших підстав. Лист нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 25 липня 2016 року, яким роз'яснено ОСОБА_1, що для продовження строку на прийняття спадщини необхідно звернутись до суду, отримано ОСОБА_1 після розгляду справи у суді першої інстанції, тому правомірно не взято апеляційним судом до уваги. Крім того, жодних доказів поважності пропуску строку для прийняття спадщини, який закінчився 05 лютого 2006 року, які б підтверджували об'єктивні, непереборні, істотні труднощі чи обставини для неї як спадкоємця на подання заяви у нотаріальну контору в строк, суду не надано.

Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення місцевого та апеляційного судів ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому ці судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А .О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська