П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м. Київ

Справа № 760/22115/16-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/831/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року, ухваленого під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частини майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому зазначила, що вони з відповідачем з 15 липня 2000 року перебували у шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_9. За час шлюбу ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог просила виділити їй у власність, з урахуванням інтересів дитини, 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску, зареєстрованого 20 вересня 2011 року.

ОСОБА_3, не погодившись з пред'явленим позовом, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому зазначив, що спірна квартира була частково проінвестована його батьком ОСОБА_6 на підставі Договору від 08 вересня 2006 року, за умовами зазначеного договору його батько сплатив 157 535, 00 гр., що складає 30% вартості квартири. 27 вересня 2006 року між ним та батьком був укладений Договір про уступку права вимоги, за яким він прийняв усі права за даним договором. Таким чином, батько подарував йому 30% вартості квартири, ця частина є його особистою приватною власністю. Крім того, їх спільний з позивачкою син проживає з ним. Автомобіль також був придбаний за кошти батька, а тому також не може бути предметом поділу між ними як подружжям. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив визнати його особистою приватною власністю 30/100 частин спірної квартири, визнати спільною сумісною власністю 70/100 частини квартири та здійснити поділ цієї частини з урахуванням інтересів їх сина, який проживає з ним, шляхом виділення йому у власність 47/100 частин квартири, а ОСОБА_4 - 23/100.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року задоволено частково позови ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, про поділ майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частини майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя.

В порядку розподілу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на:

1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

1/2 частину автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску, зареєстрованого 20 вересня 2011 року на підставі довідки-рахунку від 19 вересня 2011 року серії КІМ № 913693, виданої ТОВ "Автоцентр на Кільцевій".

Визнано за ОСОБА_3 право власності на:

1/2 частину квартири АДРЕСА_1;

1/2 частину автомобіля CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску, зареєстрованого 20 вересня 2011 року на підставі довідки-рахунку від 19 вересня 2011 року серії КІМ № 913693, виданої ТОВ "Автоцентр на Кільцевій".

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 30/100 частин спірної квартири, визнати спільною сумісною власністю 70/100 частини квартири та здійснити поділ цієї частини з урахуванням інтересів сина сторін, який проживає з батьком, шляхом виділення йому у власність 47/100 частин квартири, а ОСОБА_4 - 23/100. Зазначає, що, вирішуючи спір, суд не з'ясував джерела придбання майна та не врахував того, що 30 % інвестицій за квартиру були оплачені батьком відповідача ОСОБА_6 за договором від 08 вересня 2006 року, 27 вересня 2006 року батько безоплатно відступив своєму сину ОСОБА_3 право вимоги за договором інвестування, що за своїм змістом є договором дарування. Тобто, вказана частка квартири є його особистою приватною власністю. Також, суд не звернув уваги на те, що автомобіль CHEVROLET CRUZE був також придбаний за кошти батька відповідача від продажу належного йому автомобіля, залишив поза увагою і той факт, що син сторін проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, у зв'язку з чим неправильно вирішив питання поділу спільного сумісного майна.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п.п. 8,9 ч. 1 Розділу (ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується; справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що спір судом вирішений правильно, подала письмові заперечення. Звертає увагу на те, що квартира придбавалася сторонами в інтересах сім'ї, в договорі відступлення права вимоги відсутні застереження щодо передачі права вимоги виключно ОСОБА_3 Автомобіль також був придбаний у шлюбі та за спільні кошти, а тому, він є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_4 особисто та представник Служби у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилися, ОСОБА_4 забезпечила явку в судове засідання свого уповноваженого представника, Служба у справах дітей Солом'янської районної у м.Києві державної адміністрації просила при винесення рішення врахувати інтереси малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та слухати справу за відсутності представника Служби, а тому, колегія суддів вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 15 липня 2000 року перебували в шлюбі (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з батьком (а.с.12).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний (а с.55-56).

За час перебування в шлюбі сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 14 вересня 2007 року. Право власності на дану квартиру було набуто на підставі Договору № 51425 від 08 вересня 2006 року про участь у фонді фінансування будівництва, укладеного між батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та АКБ "Аркада", та Договору № 51425/1 від 27 вересня 2006 року про уступку права вимоги, укладеного між АКБ «Аркада» з однієї сторони, відповідачем ОСОБА_3 та його батьком ОСОБА_6 з іншої сторони (а.с.44-54).

Крім того, 17 вересня 2011 року сторонами в ТОВ «Автоцентр на Кільцевій» на підставі Договору № 214212-Y01040 був придбаний автомобіль марки CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши свідка, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заявлених позовів, суд дійшов висновку що квартира АДРЕСА_1 та автомобіль марки CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску, є спільним сумісним майном подружжя, а тому, підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

В зустрічному позові ОСОБА_3 посилався на те, що 30/100 квартири АДРЕСА_1 є його особистою власністю, оскільки майнові права на вказану частку квартири набуті ним внаслідок безоплатного відступлення права вимоги за Договором № 51425 від 08 вересня 2006 року про участь у фонді фінансування будівництва його батьком ОСОБА_6 за договором № 51425/1 від 27 вересня 2006 року про уступку права вимоги, який він вважає договором дарування. Вартість іншої частини майнових прав, яка становить 60/100 частин квартири, виплачувалися ними з позивачкою за рахунок спільних коштів, а тому підлягає поділу як майно подружжя з урахуванням інтересів спільної дитини.

Разом з тим, як було встановлено квартира АДРЕСА_1 набувалася сторонами під час шлюбу для задоволення сімейних потреб.

Для здійснення розрахунку за договором про участь у фонді фінансування будівництва сторонами було внесено їх спільні кошти, отримані від продажу їх спільної квартири АДРЕСА_2 (а.с.139-141).

Враховуючи викладене, є обґрунтованими посилання позивачки на те, що Договір № 51425/1 від 27 вересня 2006 року про уступку права вимоги укладався ОСОБА_3 в інтересах сім'ї.

Враховуючи мету укладення відповідачем договору про уступку права вимоги за договором про участь у фонді фінансування будівництва, права за вказаним договором виникли у обох з подружжя.

Сам по собі факт безоплатного відступлення батьком ОСОБА_3 права вимоги за договором про участь у фонді фінансування будівництва не є підставою для виникнення у ОСОБА_10 права особистої власності на відповідну частку квартири.

Таким чином, оскільки квартира АДРЕСА_1 була набута у власність в інтересах сім'ї, суд, виходячи із положень ч. 3 ст. 60 СК України, та врахувавши правові висновки Верховного Суду України, дійшов правильного висновку про те, що вона є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу між ними в рівних частках.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив покази батька ОСОБА_3 - ОСОБА_6, допитаного як свідка, про те, що договір про уступку права вимоги за договором про участь у фонді фінансування будівництва є договором дарування, оскільки вказані обставини не підлягають доведенню показами свідка.

Суд першої інстанції правильно вирішив питання про поділ автомобіля марки CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску. Встановивши, що автомобіль був придбаний у шлюбі, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що він є спільним сумісним майном подружжя.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги представника ОСОБА_3 про те, що вказаний автомобіль був придбаний за кошти, надані батьком ОСОБА_3, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

В матеріали справи відповідач ОСОБА_3 надав копію довіреності, за якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_11 та ОСОБА_12 управляти та розпоряджатися належним йому автомобілем марки CHEVROLET AVEO, 2005 року випуску. Однак, вказана довіреність не є доказом того, що ОСОБА_6 продав вказаний автомобіль, а отримані від продажу кошти були направлені на купівлю автомобіля марки CHEVROLET CRUZE, 2011 року випуску, який є предметом поділу.

Також, колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_3 на те, що суд при поділі майна не врахував того, що син сторін проживає разом з відповідачем та перебуває на його утриманні.

Проживання з одним із подружжя дітей не є саме по собі підставою для збільшення його частки при поділі майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вказані обставини відповідачем не доведені, тому, суд при поділі майна правильно виходив із засад рівності часток подружжя у спільному майні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено «08» лютого 2018 року.

Суддя-доповідач: Т.О. Невідома

Судді: А.А.Пікуль

Д.Р. Гаращенко