Справа №263/3415/18
Провадження №2-з/263/4/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про зміну заходу забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 26.03.2018 року вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради та іншим субєктам прав реєстрації вчиняти дії повязані із державною реєстрацією права власності на квартиру №13 розташовану у будинку №100 по пр-ту Будівельників у м.Маріуполі, що належить ОСОБА_2

27.03.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про зміну заходу забезпечення позову, оскільки застосований захід забезпечення позову не створює ефективний захист інтересів позивача. Так, вжитими заходами забезпечення позову не виключена можливість укладення угод з відчуження майна. З огляду на викладене, просила накласти арешт на нерухоме майно набуте відповідачами у власність на запозичені кошти.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд не в повній мірі врахував відповідність виду забезпечення позову, який просила застосувати ОСОБА_1, фактичним діям відповідачів вчинення яких необхідно запобігти шляхом забезпечення позову.

Так, обраний вид забезпечення позову - заборона вчиняти певні дії не виключає можливість відповідачів укладати угоди відносно майна, яке за твердженням заявника було придбане на запозиченні кошти, суд вважає обґрунтованим клопотання про зміну заходів забезпечення позову, оскільки лише накладення арешту на майно є таким, що безпосередньо повязано і узгоджується з позовними вимогами, застосування якого не обмежує прав відповідачів з його користування, і водночас який забезпечує реальний захист прав позивача у випадку прийняття рішення на його користь.

Вимогами ч.1 ст. 156 ЦПК України за клопотання учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Дослідивши матеріали долучені до заяви про забезпечення позову та клопотання про зміну застосованих заходів забезпечення, вважаю, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі, вважаю за необхідне змінити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що належить ОСОБА_2 Право на реалізацію відчуження будинку на час дії арешту у відповідача буде відсутнє, що на думку суду є логічним і справедливим до вирішення даного спору суті.

Керуючись ст.ст. 149-153, 156ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про заміну заходу забезпечення позову, застосованого ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 26.03.2018 року - задовольнити.

Припинити дію заборони Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради та іншим субєктам прав реєстрації вчиняти дії повязані із державною реєстрацією права власності на квартиру №13 у будинку №100 розташованого по пр-ту Будівельників у м.Маріуполі, що належить ОСОБА_2, застосовану ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 26.03.2018 року у справі №263/3415/18.

Накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), а саме: квартиру №13 у будинку №100, яка розташована по пр.-ту Будівельників у м.Маріуполі.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути пред'явлена до примусового виконання протягом 3 (трьох) років.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її складення, через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Дата складення ухвали 28 березня 2018 року.

Суддя П.І. Папаценко