Справа № 316/1247/17
Провадження № 2/316/62/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

"19" березня 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодарі Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі договору діє ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Центр досугу «Промінь» Енергодарської міської ради Запорізької області про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач), в інтересах якого на підставі договору діє адвокат ОСОБА_3 звернувся до Енергодарського міського суду з позовом до КП «Центр Досугу «Промінь» ЕМР (надалі відповідач) про визнання незаконним і скасування наказу про винесення догани. Позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Вважає вказаний наказ №135-од від 26.05.2017 року незаконним. Свої посадові обов'язки виконував сумлінно. На оперативної нараді від 24.04.2017 року розглядалося питання про усунення недоліків з охорони праці згідно приписів інженера з охорони праці ОСОБА_4, виконання яких було покладено на нього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Про усі порушення надавав доповідну записку на ім'я директора та інженера з охорони праці, до його обов'язків не входить розробка робочих інструкцій, а загальне керівництво розробкою інструкцій покладено на директора, та за своєчасність її розробки та забезпечення всіх працівників відповідає саме директор, згідно наказу № 21-од від 30.012017 року, він лише повинен сумлінно виконувати покладені на нього обов'язки з охорони праці ним та його підлеглими. Наголошує на тому, що його особисто з наказом було ознайомлено лише 29.05.2017 року та він був позбавлений можливості надати свої заперечення та захистити себе.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3, яка діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримала, надала аналогічні пояснення що і позивач, просила позовні вимоги задовольнити, зазначила, що відповідач з поданням про передачу про порушення трудової дисципліни та винесення догани позивачу на розгляд профспілкової організації, яка існує на підприємстві не звертався, та дана догана не була погоджена з профспілковим комітетом КП «Центр Досугу «Промінь».

Представник відповідача КП «Центр Досугу «Промінь» ЕМР ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності від 12.03.2018 року - позовні вимоги не визнав, пояснивши, що відповідно приписів інспектора по труду ОСОБА_4 №9 від 20.04.2017 року та №10 від 21.04.2017 року позивач не виконав покладених на нього обов'язків у встановлений час, чим допустив порушення трудової дисципліни та своїх посадових обов'язків. Вважає вказаний наказ правильним і законним, з цим наказом позивач ознайомлени в передбаченому порядку. Наказ № 135-од від 26.05.2017 року про догану позивачу видано з дотриманням всіх вимог закону згідно з чинним законодавством, вірно, порушень з їх боку допущено не було, їх дії були правомірними, всю належну позивачу інформацію надавали своєчасно і у відповідності до закону, з профспілковим комітетом винесення догани не погоджувалося, доповідних записок на ім'я директора позивач не надавав. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, його представника і представника відповідача, з'ясувавши думку сторін, дослідивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою і підлягаючою задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2, згідно трудової книжки, 01.06.2012 року прийнятий на посаду інженера з охорони праці КП «Центр Досугу «Промінь» ЕМР, з 02.01.2013 року переведено на посаду головного технічного керівника (а.с.9-12). За час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Відповідно до наказу №135-од від 26.05.2017 року (а.с.14) позивачу було оголошено догану за неякісне виконання своїх посадових обов'язків головного технічного директора. Підстава: пояснювальна записка позивача від 23.05.2017 року. В даному наказі є запис: «З доганою не згоден, заперечення надам на іншому аркуші, 29.05.2017 року, підпис ОСОБА_2А.»

Згідно Припису служби охорони праці КП «Центр Досугу «Промінь» ЕМР №1 від 21.04.2017 року виданого позивачу ОСОБА_2, перелічені 7 пунктів недоліків, шість з яких мають позначку про виконання. П.№4 Відсутність робочої інструкції для водія АТЗ, надано строк для розробки та введення в дію до 12.05.2017 року.

Відповідно заперечення до наказу про накладення дисциплінарного стягнення від 26.05.2017 року № 135-од (а.с.15), позивач вказує на неправомірність даного наказу, та вказує на відсутність в його діях порушень, вважає причиною недоліків з питань охорони праці, що маються на підприємстві, це те, що директор не виконує затверджену ним структуру підприємства, ігнорує інформацію про відсутність електроінструментів, засобів захисту, та необхідність ремонту обладнання, що невиплата заробітної плати негативно впливає на робочих, відсутність інженера з охорони праці, не можуть бути підставою для винесення догани.

До матеріалів справи додано пояснювальну записку за підписом ОСОБА_2 від 23.05.2017 року щодо повільного шляху усунення недоліків з охорони праці на підприємстві (а.с.20), зазначено що по суті на підприємстві робота з охорони праці почалась з лютого 2017 року, тому що не було інженера з охорони праці, до цього були інші пріоритети на підприємстві, повільність в роботі з охорони праці пов'язана з матеріальним незабезпеченням, змінами у законодавстві та не достатній рівень знань відповідальних осіб.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно приписів статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як випливає з ч.1 ст.147 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути накладено на працівника лише у випадку порушення ним трудової дисципліни.

Як неодноразово зазначалось судами під час розгляду аналогічних спорів, у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов'язково містити нормативне посилання, тобто відповідач повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого позивач притягується до дисциплінарної відповідальності.

У наказі № 135-од від 26.0.2017 року про оголошення догани мова йде про неякісне виконання своїх обов'язків позивачем, при цьому не вказано в чому вони полягають не вказано.

Частина 3 статті 149 КЗпП України зазначає, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Позивач працює на даного підприємстві з 2012 року, п'ять років на посаді головного технічного керівника. Однак вищевказані обставини також не були враховані відповідачем при обранні виду дисциплінарного стягнення.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що відповідно до усталеної практики Конвенційних органів, органи місцевого самоврядування є державними організаціями, у тому значенні, що вони керуються публічним правом та здійснюють публічні функції, покладені на них Конституцією та законами. Згідно з нормами міжнародного права термін «державні організації» не обмежується лише центральними органами виконавчої влади. У тих випадках, коли державна влада є децентралізованою, він поширюється на будь-який національний орган, який здійснює публічні функції (див., наприклад, рішення від 8 грудня 2005 року у справі «Мікрюков проти Росії» (Mikryukov v. Russia), заява № 7363/04, п. 21, з подальшими посиланнями). З цього випливає, що відповідальність за дії та/або бездіяльність органів місцевого самоврядування несе держава-відповідач (див. рішення від 28 травня 2009 року у справі «Овчаров і Хомич проти України», заяви № 32910/06 та 50081/06, п. 29). Європейський суд також неодноразово приходив до висновків, що державна установа (не наділена владними повноваженнями) здійснює «державне управління» відповідно до законодавства України та контролюється державною владою, і, таким чином, вона може розцінюватись як «державна організація» в сенсі практики Суду (див. зяті монастирі проти Греції, рішення від 9 грудня 1994, серія А N 301 - А, § 49; ОСОБА_8 та інші проти ОСОБА_8 (ріш.) №53984/00, CEDH 2003-Х () (витяг), § 26; RENFE проти Іспанії, № 35216/97, рішення Комісії від 8 вересня 1997 рішення Михайленки та інші проти України, № 35091/02, 35196/02, 35201/02, 35204/02, 35945/02, 35949/02, 35953/02, З6800/02, 38296/02 и 42814/02, п. 45, рішення від 30 листопад 2004 року; цит.: рішення від 22 лютого 2005 року «Новоселецький проти України», № 47148/99, п. 82).

За таких умов відповідач є зобов'язаний додержуватися позитивних обов'язків, які покладаються на державу, як учасника Конвенції, у тому числі що стосується виконання вказаної Конвенції.

Як вказав Європейський суд у рішенні від 9 січня 2013 року «ОСОБА_9 ти України», № 21722/11, п. п. 165, 166, приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру» (див. рішення від 7 серпня 1996 року у справі «С. проти Бельгії» (C. v. Belgium), п. 25, Reports 1996-ІІІ). Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом (див. рішення від 16 грудня 1992 року у справі «Нємець проти Німеччини» (Niemietz v. Germany), п. 29, Series А № 251-В). Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (див. рішення у справах «Сідабрас та Джяутас проти Литви» (Sidabras and Dziautas v. Lithuania), заяви №№ 55480/00 та 59330/00, п. 47, ECHR 2004-VIII, та «Бігаєва проти Греції» (Bigaeva v. Greece), заява № 26713/05, пп. 22-25, від 28 травня 2009 року). Стаття 8 Конвенції охоплює питання захисту честі та репутації як частину захисту права на повагу до приватного життя (див. рішення у справах «Пфайфер проти Австрії» (Pfeifer v. Austria), заява № 12556/03, п. 35, від 15 листопада 2007 року, та «А. проти Норвегії» (A. v. Norway), заява №28070/06, пп. 63 та 64, від 9 квітня 2009 року); впливає на широке коло стосунків заявника з іншими людьми, включаючи стосунки професійного характеру, під впливом опиняється і професійна репутація заявника.

Відповідно до ст. 41 ЦПК України, судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. Враховуючи результат вирішення даної справи судові витрати повинні бути покладені на відповідача.

Згідно приписів п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» - від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів, що випливають із трудових правовідносин». Враховуючи, що даний спір стосується трудових відносин, позивач звільняється від сплати судового збору.

Вимоги до доказів встановлені ст.77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Тобто, відповідач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не погодження з певними положеннями позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується. Суд вважає правомірними позовні вимоги про порядок, який відповідачем був застосований при видачі вказаного незаконного наказу та інш., оскільки вони знайшли своє підтвердження в судовому засіданні: порушення законодавства з боку відповідача неправомірність дій по відношенню до позивача судом встановлено.

Суд не може погодитися з доводами відповідача щодо відповідальності позивача за несвоєчасну розробку робочих інструкції та інструкцій з охорони праці, оскільки, згідно наданої посадової інструкції головного технічного керівника (а.с.16-19), до його обов'язків не входить розробка посадових та робочих інструкцій, а тільки їх узгодження. Також надані приписи свідчать про те, що саме на ОСОБА_5 та на ОСОБА_6 були покладені обов'язку розробити дані інструкції встановлений строк. Також суд критично ставиться до доводів відповідача про відсутність пояснювальних записок на ім'я директора про причини невиконання приписів, тому що саме у наказі № 135-од від 26.05.2017 року зазначено, що саме доповідна записка позивача від 23.05.2017 року була причиною винесення йому догани. Крім того, даний наказ винесено з порушенням вимог ч.2 ст.252 Кзпп України, тобто без узгодження з профспілковим комітетом Первинної профспілкової організації КП «Центр Досугу «Промінь» ЕМР.

Твердження представника відповідача відносно протиправності дій самого позивача є лише його оціночним судженням, що не може бути витлумачене, як таке, що містить фактичні дані. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів, які використовує в своєму позові позивач.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати незаконним та скасувати наказ №135-од від 26.05.2017 року про оголошення догани ОСОБА_2

Таким чином суд вважає, що обставини позовних вимог знайшли своє об'єктивного підтвердження в ході судового засідання, позовні вимоги про визнання наказу незаконним та скасування його в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 19, 43, 55, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 21, 23, 147, 149, 221, 232, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Вимоги позової заяви задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ №135-од від 26.05.2017 року про оголошення догани головному технічному керівнику ОСОБА_10.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги (з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі виготовлено протягом пять днів з дня закінчення розгляду справи, а саме: 23.03.2018 року.

Суддя: М. В. Капустинський