Ухвала

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 462/9996/14-ц

провадження № 61-38458ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 03 травня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі Львівської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 16 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 03 травня 2018 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним пункт 2.1 кредитного договору № R7B від 14 березня 2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто солідарно з ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 121,80 грн судового збору.

12 червня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Апеляційного суду Львівської області від 03 травня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд дослідив подану касаційну скаргу, за результатами чого дійшов висновку, що скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 не навів згаданих підстав касаційного оскарження, не зазначив, у чому полягає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 03 травня 2018 року повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук