Єдиний унікальний номер 229/838/17 Номер провадження 22-ц/775/64/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року м.Бахмут Справа № 229/838/17

Апеляційний суд Донецької області у складі:

суддів Кішкіної І.В. (доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року (суддя Панова Т.Л.),

в с т а н о в и в :

09 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що вона є бабусею двох малолітніх дітей ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8, матірю дітей є її дочка ОСОБА_4, яка фактично не займається вихованням дітей, не приймає участі в їх житті, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, до дітей ставиться жорстоко, періодично зникає з дому на декілька днів у невідомому напрямку, не турбуючись про долю дітей. Відповідачка ОСОБА_4 веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, з 2004 року вживає наркотичні засоби, двічі притягалася до кримінальної відповідальності, була засуджена за утримання притону та хуліганство, в 2015 році через трофічні порушення, що стали наслідком чергової інєкції наркотиків, ОСОБА_4 було ампутовано ліву руку, вона поводиться дуже агресивно, діти її дратують, через що вона часто застосовує до них фізичне та психологічне насильство.

Батьком ОСОБА_7 є ОСОБА_6, який проживає в м.Саратові Російської федерації та із сином не спілкується. Батьки ОСОБА_7 між собою у шлюбі не перебували, але фактично мешкали разом з 2002 року по квітень 2006 року в м.Саратові. ОСОБА_6 вживав наркотичні засоби, вів аморальний спосіб життя. Перебуваючи у вагітному стані, ОСОБА_4 повернулася до м.Дружківки, де в серпні народила сина ОСОБА_7. Відповідач ОСОБА_6, довідавшись про народження сина, приїхав до м.Дружківки, де батьки зареєстрували народження дитини. Одразу після реєстрації народження дитини, ОСОБА_6 повернувся в м.Саратов, та ніякого інтересу до свого сина не виявляв, ніяким чином не спілкувався із дитиною, матеріальної допомоги не надавав. Фактично, з самого народження онук ОСОБА_7 мешкає разом з нею, вихованням та утриманням ОСОБА_7, займається вона. В 2012 році на прохання відповідача ОСОБА_6 та його матері ОСОБА_7 провів літо у батька, але дитину повернули до неї у вересні 2012 року в нервовому стані, ОСОБА_7 майже не розмовляв, боялася дивитися людині в обличчя, весь час здригався, коли до нього зверталися, потім розповів, що з нього знущалися і били. Батько ОСОБА_7 ОСОБА_6 більше не телефонував та не приїздив у гості, не цікавився справами сина. Навесні 2014 року вона з онуком ОСОБА_7 виїхали до Росії, як їй запропонувала мати ОСОБА_6, мешкали поблизу м.Саратова, але відповідач ОСОБА_6 не приїздив до сина у гості і не цікавився справами ОСОБА_7. З 2014 року відповідач ОСОБА_6 не цікавився справами ОСОБА_7, матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Батьком онуки ОСОБА_8 є ОСОБА_5, який мешкає в м.Докучаєвськ Донецької області. Батьки ОСОБА_9 перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі, спільно мешкали з 2011 року по травень 2014 року, навесні 2014 року стосунки між ними припинилися. ОСОБА_5 веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби. З травня 2014 року ОСОБА_5 жодного разу не бачився із своєю дочкою, ніяким чином не спілкувався із дитиною, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Коли вони з онуком повернулися в м.Дружківку в 2016 році, виявилося, що відповідачка ОСОБА_4 перетворила квартиру на притон. ОСОБА_9 перебувала в жахливому стані, дитина не доглянута, дуже схудла, майже не розмовляла. Від сусідів стало відомо, що відповідачка нерідко зникала з дому, а дитину залишала в квартирі на невідомих людей.

З літа 2016року вона, онуки, мешкають разом в одній квартирі із відповідачкою ОСОБА_4 Відповідачка ніде не працює, всі гроші, які отримує, як внутрішньо переміщена особа, витрачає на алкоголь та наркотики. Вважає, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх обовязків.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_7, ОСОБА_5 відносно дочки ОСОБА_9, ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_8, також стягнути аліменти на утримання дітей: з ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, з ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, з ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року позов позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто щомісячно ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Стягнуто щомісячно ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів.

В задоволенні вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно дочки ОСОБА_8 відмовлено.

В задоволенні вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_10 відмлено.

Стягнуто ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 1280 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у сумі 640 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5, виходив з того, що доказів, які б свідчили про свідому винну поведінку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо систематичного нехтування, неналежного виконання ним батьківських обовязків позивачкою не надано та про наявність таких доказів не зазначено, а дослідженні судом докази не дають суду підстав дійти висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_9.

З вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно дочки ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_10 не погодилася позивачка та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати в цій частині, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та ОСОБА_6, неповно дослідивши докази у справі та не прийняв до уваги всіх суттєвих обставин справи. Відповідач ОСОБА_5, проживаючи на непідконтрольній України території в м.Докучаєвську Донецької області, не обмежений у вільному пересуванні, та він не надав жодних доказів про те, що не виконує свої батьківських обовязків з поважних причин. Те, що дитина ОСОБА_7 любить батька ОСОБА_6, та останній іноді спілкується з сином по телефону та іноді надсилає кошти на його утримання, не є належним виконанням батьківських обовязків. Відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_5 обізнані в тому, що мати дітей ОСОБА_4 вживає наркотичні засоби, неодноразово притягалася до адміністративної та кримінальної відповідальності, що ставить дітей в умови, небезпечні для їх життя і здоровя, але відповідачі не вживають ніяких заходів для покращення умов життя своїх дітей, для забезпечення дітей всім необхідним, не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх дітей.

Позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову скасувати, ухвалити нове, яким позбавити батьківськх прав ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_7 та ОСОБА_5 відносно дочки ОСОБА_9.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_5, який згідно матеріалів справи зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто на території, яка на теперішній час органами державної влади не контролюється, і поштовий звязок з якою з липня 2014 року відсутній, в судове засідання апеляційного суду не зявився. Інформація про час і місце судового засідання була розміщена на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua) на сторінці апеляційного суду Донецької області у розділі «Інформація для учасників процесів (зона АТО)».

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судовою повісткою.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Дружківської міської ради в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання, згідно якого просив справу розглянути за відсутності представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, представника прокуратури, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей не оскаржується, тому апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно із ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї разом з батьком або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 3 СК України передбачено, що дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, обєктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини.

В частині ІІ ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено: Держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні їй для її благополуччя, беручі до уваги права і обовязки її батьків, опікунів і інших осіб, які відповідають за нею за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Бережливе ставлення до батьківських прав, намагання зберегти їх до громадянина і його дитини пояснює важливу обставину, мається на увазі, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші способи впливу виявились безрезультатними.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 2002 року по квітень 2006 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 27 серпня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, але однією сімєю не проживають з осені 2014 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Діти ОСОБА_10 та ОСОБА_8 проживають зі своєю бабусею ОСОБА_3 за адресою м.Дружківка Донецької області, вул. Енгельса, б. 102, кв. 24.

Висновком органу опіки та піклування Дружківської міської ради від 11 квітня 2017 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно його сина ОСОБА_10 та ОСОБА_5 відносно його дочки ОСОБА_8.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги висновок органу опіки і піклування Дружківської міської ради відносно позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та зазначена вірна оцінка вказаному висновку, оскільки висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, який складений на одному з половиною аркушах, не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення батьківських прав відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5, отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу.

Крім того, вирішальним у вказаній справі повинно бути питання щодо того, чи вжито органом влади необхідних дій і заходів для сприяння налагодженню відносин дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які не проживають з ними, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мамчур проти України»).

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

З урахуванням вищевказаного судом першої інстанції правильно взята до уваги думка дитини ОСОБА_7 щодо його відношення до батька ОСОБА_6 при вирішенні питання про відмову в позбавленні останнього батьківських прав.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено щодо відсутності доказів того, що відповідач ОСОБА_5 знаходиться на непідконтрольній Україні території та що він навмисно ухиляється від виконання своїх обовязків щодо виховання малолітньої дочки ОСОБА_9., не надано до матеріалів справи і характеристик відповідача ОСОБА_5, які б характеризували його з негативної сторони за вказаним в позові його місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Суд першої інстанції, дотримуючись як вимог Сімейного кодексу України, так і вимог Декларації прав дитини, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у частині позбавлення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом, а позивачкою не надано суду переконливих доказів про те, що відповідачі негативно впливають на виховання дітей і умисно систематично ухиляються від виконання своїх обовязків, тобто свідомо нехтують своїми батьківськими обовязками. Даних про обставини, які б свідчили про винну поведінку відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_9, або даних про те, що до відповідачів раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, справа не містить.

Доводи позивачки в апеляційній скарзі про неповне зясування обставин справи, неналежну оцінку доказам у справі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд повно та всебічно перевірив доводи та заперечення сторін, доказам у справі дав оцінку відповідно до ст. 89 ЦПК України.

Нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду позивачкою апеляційному суду не надано.

Доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, п. 9 ч. 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради, про позбавлення батьківських прав залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

ОСОБА_1

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено 31 січня 2018 року

ОСОБА_11Кішкіна