АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що між ОСОБА_3 та позивачем 22 серпня 2008 року було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 15500 доларів США та зобов'язався щомісяця повертати наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», 22 серпня 2008 року були укладені договори поруки. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов'язань, станом на 08 травня 2015 року у ОСОБА_3 утворилась заборгованість в розмірі 125040,75 грн.

У зв'язку з чим, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №0 від 22 серпня 2008 року в розмірі 125040,75 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по кредитному договору №0 від 22 серпня 2008 року в сумі 125040,75 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк».

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції в рішенні викладено висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, а також, допущено порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк», 22 серпня 2008 року було укладено кредитний договір №0.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору №0 сума кредиту складає 15500,00 доларів США.

Відповідно до пункту 1.3.1 кредитного договору №0 за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі.

Згідно з пунктом 4.1 кредитного договору №0 за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит банк має право вимагати від позичальника додатково пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

Відповідно до пункту 3.1.3 кредитного договору №0 позивач має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати за кредит у порядку, визначеному розділом 6 договору, у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов'язань строком більше ніж на 30 календарних днів.

Відповідно до пункту 3.4.3 кредитного договору № 0 позичальник зобов'язаний достроково повернути банку всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредит у разі застосування банком процедури щодо дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розділом 6 договору.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені.

В підтвердження наявності заборгованості позивачем була надана довідка розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 22 серпня 2008 року, згідно з якою заборгованість становить 125040,75 грн. та складається з:

- заборгованості за кредитом у сумі 4733,69 доларів США;

- заборгованості за відсотками у сумі 569,82 доларів США;

- пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 14363,77 грн.;

- пені за прострочення сплати процентів у сумі 775, 21 грн.

В забезпечення виконання ОСОБА_3 обов'язків за договором кредиту, 22 серпня 2008 року було укладено договір поруки №225119 між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк», та договір поруки №225120 між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк».

Відповідно до п. п. 1.1 - 1.5 договорів поруки поручитель зобов'язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов'язань по договору поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до вимог ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України, враховував умови підписаних сторонами договорів, як кредиту, так і поруки, дослідив наявні в матеріалах справи докази в обґрунтування розміру заборгованості та дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 22 серпня 2008 року в розмірі 125040,75 грн. в солідарному порядку зі всіх відповідачів по справі.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на те, що без її згоди ПАТ «УкрСиббанк» збільшив розмір процентної ставки без погодження із поручителем, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності, що у відповідності до ст. 559 ЦК України є підставою для припинення дії договору поруки.

Однак, колегія суддів відхиляє такий довід апелянта, оскільки відповідно до п. 2.1. Договору поруки передбачено, що у випадку зміни умов Основного договору Поручитель, підписанням Договору поруки, підтверджує свою згоду на здійснення таких змін (сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов п. 2.1. Договору поруки не потребують додаткового укладення Сторонами угод щодо внесення змін).

Договір поруки, зокрема, його умови, ОСОБА_2 не оскаржувався, є дійсним та підлягає виконанню.

Таким чином, підписуючи вказаний договір, апелянт як поручитель надала згоду щодо всіх його умов, в тому числі і на п. 2.1, згідно якого згода поручителя не є обов'язковою у разі зміни процентної ставки за користування кредитними коштами.

Водночас, слід звернути увагу, що між Банком та Позичальником було укладено додаткові угоди, якими передбачено зміну процентної ставки.

Щодо посилань апелянта на звернення Банку (грудень 2014 року) до суду із позовом до спливу виконання грошового зобов'язання (21 серпня 2015 року), то колегія суддів зазначає, що у випадку коли обов'язок повернення кредитних коштів передбачений шляхом сплати щомісячних платежів - Кредитодавець має право на звернення до суду за захистом порушених майнових прав з моменту пропуску сплати Позичальником чергового платежу.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно того, що Банком не було направлено на її адресу вимогу щодо дострокового повернення боргу та відповідно її позбавлено можливості вирішити виниклу ситуацію в позасудовому порядку, оскільки це спростовується матеріалами справи. На а.с. 42 знаходиться Вимога від 22.10.2014 року направлена ПАТ «УкрСиббанк» на адресу апелянта стосовно погашення простроченої заборгованості. Підтвердження щодо отримання вказаної кореспонденції ОСОБА_2 діючим законодавством не передбачено.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2015 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова