АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/558/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 543 468,67 грн., обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №800004592, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 200 000,00 доларів США зі сплатою 14,80 % річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення 01 липня 2023 року. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 24 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 164 615,57 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 3 543 468,67 грн., з яких 154 724,03 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 3 330 546,15 грн. сума заборгованості за кредитом, 5 117,18 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 110 150,98 грн. нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами; пеня за прострочення виконання зобов'язання - 4 774,36 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 102 771,54 грн. Посилаючись на зазначені обставини просив стягнути з ОСОБА_5 на користь банку суму заборгованості.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 3 543 468,67 грн.. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відмовити, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно, він є необґрунтованим та недоведеним. Всупереч ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не звертався до Відповідачів з попереднім повідомленням щодо необхідності дострокового повернення всієї суми кредиту, а тому вимоги позивача є передчасними. У матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують факт видачі позичальнику кредитних коштів.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ .

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутність.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №800004592, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 200 000,00 доларів США зі сплатою 14,80 % річних за користування кредитом та кінцевим строком погашення 01 липня 2023 року. Позичальник зобов'язувався здійснювати платежі з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, оплати вартості усіх супутніх послуг та інші фінансові зобов'язання у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, який є додатком № 1 до договору та його невід'ємною частиною - п. 2 розділу № 1 договору.

Згідно з пунктом 3.6. розділу 2 договору, у випадку невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

Пунктом 5.1., 9.1. розділу 2 договору передбачено право кредитора вимагати дострокове погашення кредиту у випадку, зокрема, затримання сплати позичальником частини кредиту та/або сплати процентів за його користуванням, щонайменше на один календарний місяць. Вимога кредитора про дострокове погашення кредиту здійснюється у письмовій формі та направляється на адресу позичальника рекомендованим листом. Документом, що підтверджує відправлення банком листа є квитанція поштового відправлення, Лист, що містить вимогу про дострокове повернення кредиту вважається отриманим позичальником, після спливу 7 (семи) календарних днів з моменту відправлення банком такого повідомлення.

Сторони договору, реалізуючи свої права, що встановлені статтею 259 ЦК України, домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору становить 50 років. Вказане застереження визнано сторонами як договір (домовленість) про збільшення позовної давності - пункт 10.5 розділу № 2 договору.

Договором про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору сторонами внесено зміни, в тому числі, до п. 2.2. розділу 1 кредитного договору та виклали його в наступній редакції: процентна ставка за користування кредитом з 01 липня 2008 року по 30 квітня 2011 року включно складає 14,8 % річних, з 01 травня 2011 року складає 12 % річних. У даному пункті міститься застереження про те, що процентна ставка у розмірі 12 % річних встановлена для позичальника з урахуванням перебування позичальника у трудових відносинах із ТОВ «Фоззі Рітейл», у разі припинення трудових відносин позичальника із ТОВ «Фоззі Рітейл» процентна ставка встановлюється банком у розмірі 14,8 % річних (а.с. 13-14).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами банком 14 липня 2015 року на адресу позичальника направлено вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості, яка залишена без виконання (а.с. 22, 23).

Обравши судовий спосіб захисту порушених прав щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, кредитор 12 серпня 2015 року звернувся до суду, пред′явивши позов до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі про дострокове повернення частини позики, що залишилася.

Перевіряючи доводи сторін, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, судова колегія виходить з такого.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку з 01 липня 2008 року по 24 червня 2015 року вбачається, що за цей період із отриманих 200 000,00 доларів США на виконання кредитного зобов'язання в частині повернення кредиту позичальником погашено 45 275,97 доларів США, на виконання зобов'язання в частині сплати процентів за користування кредитом здійснено платежів на суму 161 151,98 доларів США (а.с. 24, 25).

Прострочення виконання зобовꞌязання за договором зі сторони позичальника відбулося з лютого 2015 року, з цього часу прострочені платежі віднесені кредитором на відповідний рахунок обліку простроченої заборгованості.

Станом на 24 червня 2015 року залишок заборгованості за кредитом (тіло) становить суму 154 724,03 доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить суму 3 330 546,15 грн.), сума простроченої заборгованість за процентами за період з 01 лютого 2015 року по 24 червня 2015 року становить 5 117,18 доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 110 150,98 грн.).

У зв'язку з несвоєчасною сплатою кредиту, процентів кредитором за період з 01 лютого по 24 червня 2015 року нарахована пеня у розмірі 4 774,36 доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить суму 102 771,54 грн.).

Надані позивачем докази достовірно підтверджують розмір та порядок нарахування кредитної заборгованості, які не спростовані відповідачем.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Установивши у ході розгляду справи, що позичальник згідно кредитного договору № 800004592 від 01 липня 2008 року, із змінами до нього, взяті на себе зобов'язання не виконав, у передбачений в договорах термін грошові кошти не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кредитор має право стягнути з боржника заборгованість за основним зобов'язанням, пеню за порушення строків виконання зобов'язань, а також у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК Українидостроково стягнути заборгованість по кредиту, що залишилася, сплату процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Стягнута судом першої інстанції з відповідача та користь банку заборгованість в сумі 3 543 468,67 грн. (164 615,57 доларів США) підтверджується розрахунком заборгованості, що обліковується за позичальником ОСОБА_5, та містить наступні складові: заборгованість за кредитом (залишок) в сумі 154 724,03 доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить суму 3 330 546,15 грн.), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом за період з 01 лютого 2015 року по 24 червня 2015 року - 3 470,24 доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 74 699,41 грн.); прострочена заборгованості за процентами за період з 01 лютого 2015 року по 24 червня 2015 року в сумі 5 117,18 доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ - 110 150,98 грн.); пеня, нарахована у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів, кредиту за період з 01 лютого по 24 червня 2015 року нарахована пеня у розмірі 4 774,36 доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить суму 102 771,54 грн.).

Висновок суду першої інстанції про задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» є правильним, ґрунтується на зібраних у справі доказах та відповідає нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо передчасності вимог банку про повернення всієї суми заборгованості, з тих підстав, що він не отримував досудової вимоги про дострокове повернення кредиту не ґрунтуються на вимогах закону та умовах укладеного договору. Так, пунктом 5.1., 9.1. розділу 2 договору передбачено право кредитора вимагати дострокове погашення кредиту у випадку, зокрема, затримання сплати позичальником частини кредиту та/або сплати процентів за його користуванням, щонайменше на один календарний місяць. Вимога кредитора про дострокове погашення кредиту здійснюється у письмовій формі та направляється на адресу позичальника рекомендованим листом. Документом, що підтверджує відправлення банком листа є квитанція поштового відправлення. Лист, що містить вимогу про дострокове повернення кредиту вважається отриманим позичальником, після спливу 7 (семи) календарних днів з моменту відправлення банком такого повідомлення. Умовами договору на позичальника покладено обов'язок щодо контролю за належним обслуговуванням поштової скриньки та своєчасним отриманням кореспонденції. Подані позивачем письмові докази, а саме реєстр рекомендованих відправлень № 446 та фіскальний чек від 14 липня 2015 року, свідчать про те, що банком дотримана реалізація свого права у досудовому порядку вимагати дострокове повернення кредиту. При цьому зазначене у договорі положення про дострокове повернення кредиту не виключає можливості кредитора звернутися безпосередньо до суду за захистом свої порушений прав у порядку, визначеному статтею 1050 ЦК України.

Твердження відповідача про те, що позивачем не доведено як факт видачі кредиту, так і суму заборгованості, а наданий банком розрахунок заборгованості не є належним доказом відхиляються колегією суддів як необґрунтовані. Поданий позивачем детальний розрахунок, колегія суддів визнає належним та допустимим письмовим доказом на підтвердження заборгованості позичальника перед банком, в ньому зазначено як розмір виданого кредиту, так і суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов′язання та періоди і суми виникнення заборгованості. Із змістом розрахунку відповідач ознайомлений, доказів на спростування фактичного розміру заборгованості по кредитному зобов′язанню, який виник перед ПАТ «Альфа-Банк» суду не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2018 року.

Головуючий: Судді: