Справа № 505/2496/17
Провадження № 2-о/505/21/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2018 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Паценюк Г. В.

при секретарі Бондаренко Н. І.

за участі:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи: Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 21 вересня 2017 року звернулась до суду з заявою, вказуючи, що 13 грудня 2013 року помер її вітчим ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. 06 липня 1992 року ОСОБА_3 уклав шлюб з її матірю ОСОБА_4, з того часу вони проживали разом однією родиною. У звязку з тим, що батьки хворіли, з 2000 року вона проживала з батьками та здійснювала догляд за ними, вели спільне господарство.

Однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з необхідністю встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заявник просила суд встановити факт, що вона проживала однією сімєю з ОСОБА_3 з 2000 року по 13 грудня 2013 рік, тобто більше ніж пять років до часу відкриття спадщини, та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 13 грудня 2013 року.

Заявниця та її представник за довіреністю ОСОБА_2 в ході судового розгляду підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. Заявниця додатково пояснила, що ОСОБА_3 був її вітчимом та виростив її, проте юридично її не удочерив. Своїх дітей у нього не було.

Представник Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Вислухавши пояснення заявника і її представника, свідка та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з такого.

Згідно вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 грудня 2013 року у віці 68 років в с. Куяльник Котовського району Одеської області помер ОСОБА_3 (актовий запис №972), що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ЖД 360690 від 13.12.2013 року.

Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно.

ОСОБА_3 заповіт не складав, тому успадкування спадщини, яка відкрилась після його смерті, має здійснюватися за законом.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно положень ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Пункт 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. затвердженого Наказом від 22.02.2012 № 296/5 Міністерства юстиції України, визначає, що доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

ОСОБА_3 був чоловіком матері заявниці, шлюб з яким вони уклали 15 жовтня 1968 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД №318496, виданим повторно від 06 липня 1992 року.

Відповідно до довідки виконкому Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області №1464 від 24.11.2017 року, ОСОБА_1 дійсно проживала та здійснювала догляд за пристарілими батьками ОСОБА_4, яка померла 03.05.2004 року, та ОСОБА_3, який помер 13.12.2013 року. Вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_5, яка є сусідкою заявниці, суду показала, що мати заявниці була її подругою. Заявниця близько з 2000 року почала мешкати з батьками однією сімєю, доглядала за ними, вели спільне господарство. ОСОБА_3 перебував у шлюбі з матірю заявниці, тобто був її вітчимом, дітей від іншого шлюбу не мав.

Таким чином суд вважає, що заява ОСОБА_1 про її спільне поживання однією сімєю разом із ОСОБА_3 з 2000 року по 13 грудня 2013 року, тобто більше ніж пять років до часу відкриття спадщини, є обґрунтованою і найшла своє підтвердження доказами в ході розгляду справи у суді.

Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживають зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до розяснення пункту 21 Пленум Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» «При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо».

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право спадкоємця четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 13 грудня 2013 року, тому вимога заявниці є обґрунтованою і найшла своє підтвердження доказами в ході розгляду справи у суді.

Керуючись ст.ст. 81, 89, 141,263265,293,315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2) задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 проживала однією сімєю з ОСОБА_3 з 2000 року по 13 грудня 2013 року, тобто більше ніж пять років до часу відкриття спадщини, та визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 13 грудня 2013 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Су д д я

Повне судове рішення складено 26.04.2018 року.