Провадження № 2/263/48/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., за участю ОСОБА_1 - представника позивача ОСОБА_2, адвокатів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, -представників відповідача ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особаРожкова ОСОБА_8, про витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення спричиненої шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, уточненим під час судового розгляду, просила суд: зобовязати ОСОБА_6 повернути їй перукарське обладнання та меблі згідно опису під номерами 1-18, загальною вартістю 82 850 грн.; стягнути з ОСОБА_6 завдану шкоду у розмірі 37500 грн., у тому числі за завдану моральну шкоду 5000 грн.В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Вона веде господарську діяльність по наданню послуг «салон красоти», для чого використовує перукарське обладнання та меблі, які отримала від ОСОБА_7 на правах оренди строком на два роки до 1.07.2018 року. Отримання нею вказаного майна вартістю 82850 грн. підтверджується актом прийому-передачі, який є додатком до договору оренди приміщення від 1.07.2016 року. Таким чином, за ст.398 ЦК України до неї перейшло право володіння майном. 28.01.2016 року біля 17 години 30 хвилин на вимогу ОСОБА_6, як нового власника приміщення, вона вимушена була зупинити роботу та покинути приміщення салону. На наступний день вона не могла зі своїми працівниками потрапити до приміщення та приступити до роботи, оскільки замки на вхідних дверях були замінені. Всі її вимоги повернути орендоване приміщення та обладнання, меблі ОСОБА_6 проігнорувала, посилаючись на те, що вона купила приміщення разом з обладнанням. У відповідності з вимогами ст.400 ЦК України ОСОБА_6 є недобросовісним володільцем вказаного майна, зобовязана їй негайно його повернути,як особі, що має право на нього у відповідності з договором, цього вимагають і положення ст.770 ЦК України. Незаконними діями ОСОБА_6 позбавила її можливості працювати, чим спричинила щоденний збиток у розмірі 500 грн., що дорівнює середній сумі доходу від її господарської діяльності. Із-за вказаного вона сплатила неустойку майстрам, які орендували у неї робоче місце перукаря і наперед за грудень 2016 року сплатили по 2000 грн. Крім того, непоправна шкода заподіяна її репутації, як серед перукарів, так і в середовищі клієнтів, що записалися на прийом наперед, внаслідок чого їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 5000 грн. За ст.ст.1166 та 1167 ЦК України завдана матеріальна, моральна шкода відшкодовується особою, яка її спричинила. Для неї збитки від невиконання господарської діяльності за період з 29.11.2016 року по 31.12.2016 року за 33 дня складають 16500 грн. із розрахунку (500 х 33 = 16500); збитки у розмірі 16000 грн. із-за неможливості надати робочі місця її чотирьом майстрам, внаслідок чого вона сплатила їм неустойку у подвійному розмірі від встановленої з ними суборендної плати в 2000 грн. на місяць, яку вони сплачували їй помісячно згідно укладеного з ними договору, строк якого сплив 1.04.2017 року, із розрахунку (2000 х 200% х 1 місяць-грудень 2016 року х 4 особи = 16000). За наведеними обставинами вважає, що її порушене право підлягає судовому захисту.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, разом з тим, її представник за довіреністю ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні за обставинами, наведеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6, будучи належним чином повідомлена про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про невизнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. З наданих нею письмових пояснень вбачається наступне. За договором купівлі-продажу від 28.11.2016 року вона купила у ОСОБА_7 нежиле приміщення 48 у будинку 100 по пр.Будівельників в м.Маріуполі. При підписанні договору продавець ОСОБА_2 запевнила, що вказане приміщення не заставлено, не здано в оренду, не перебуває під забороною, на нього не має прав у третіх осіб, про що зазначено в п.13 договору. В подальшому зясувалося, що ОСОБА_7 її та нотаріуса ввела в оману. Зявився ОСОБА_1, який за довіреностями від іменні ОСОБА_2, а в подальшому від ОСОБА_7 став стверджувати про існування договору оренди купленого нею приміщення від 1.06.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 Вважає цей договір фальшованим з наступних причин: нотаріально він не посвідчений; з нього не зрозуміло, яке приміщення передане в оренду; не зазначені документи, за якими ОСОБА_7 є власником приміщення. Вважає, що ОСОБА_7, уклавши з нею договір купівлі купівлі-продажу в односторонньому порядку, розірвала «удаваний» договір оренди. Звернувшись до суду з численними позовами,ОСОБА_1 таким чином намагається заволодіти її приміщенням.

В судовому засіданні адвокати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - представники відповідача ОСОБА_6 тривалий час зясовували обставини, що не сприяли вирішенню спірних правових відносин по суті, разом з тим, позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2013 року вона стала власником нежилого приміщення 48, розташованого за аресою: м.Маріуполь, пр.Будівельників, 100. Позивач ОСОБА_2 працювала у неї в приміщенні адміністратором, а за договором оренди від 1.07.2016 року приміщення було передано їй в оренду. Про продаж приміщення ОСОБА_2 знала, оскільки на приміщенні розмістили банер про його продаж. Вона пропонувала ОСОБА_2придбати це приміщення, але вона відмовилась. В кінці листопада 2016 року ріелтор повідомила про наявність покупця приміщення в особі ОСОБА_6, з якою зустрілася у нотаріуса 28.11.2016 року, уклали договір купівлі-продажу вказаного приміщення, а 27.12.2016 року і додатковий договір до нього, за якими доГоджек (Москвітіної) В.В. перейшло право власності, як на саме приміщення, так і на обладнання в ньому. Договір оренди приміщення від 1.07.2016 року вона підписувала, так само і ОСОБА_9 прийому-передачі приміщення, але в тому ОСОБА_9, який вона підписувала, не було вказано передачі перукарського обладнання та меблів. Взагалі ОСОБА_2 вонаніколи перукарське обладнання та меблі в оренду не передавала.

ОСОБА_9 показання ОСОБА_7 в судовому засіданні, зафіксовані за допомогою звукозаписувального технічного засобу, тому саме з урахуванням їх суд ухвалює у справі рішення.

Суд, провівши судовий розгляд у цивільній справі, з урахуванням предмету, підстав позову, визначених позивачем, вислухавши сторони, третю особу, дослідивши надані докази, давши їм належну оцінку, вважає, щоПрокопенко К.Е. у задоволені позовної заяви слід відмовити з наступних підстав.

При вирішенні спірних правових відносин суд перш за все керується наступними вимогами цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ч.3 ст.49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою га шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положення ст. 626 ЦК України вказують на те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 обґрунтовує свої позовні вимоги наданим суду договором оренди приміщення, укладеним 1.07.2016 року між орендодавцем ОСОБА_7 та орендарем ОСОБА_2, за умовами якого:

- п.1.1 Орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежиле приміщення, розташоване за адресою: м.Маріуполь, пр.Будівельників 100, площею 46,8 кв.м.;

- п.1.3 Недоліки приміщення на час передачі в оренду відображаються в акті прийому-передачі;

- п.2.1 Приміщення передається в оренду для здійснення господарської діяльності орендатора;

- п.3.1 Орендодавець на протязі двох днів з часу здійснення передоплати передає орендарю в користування приміщення, що оформляється актом прийому-передачі;

- п.3.2 При підписанні акту прийому-передачіОрендодавець передає орендарю ключі від приміщення;

- п.4.1 Теперішній Договір набирає законної сили з часу його підписання і діє на протязі двох років до 1.07.2018 року;

- п. 4.3 Достроково договір може бути припинений виключно за згодою сторін за умови виплати стороною ініціатором припинення договору неустойки у розмірі орендної плати, що підлягає виплаті до закінчення дії договору;

- п. 5.1 Розмір орендної плати за один місяць оренди приміщення складає 4000 грн.;

- п. 5.3 У випадку дострокового розірвання договору сторони проводять розрахунок оплати згідно п.4.3;

За реквізитами договір оренди підписаноПрокопенко К.Е. та ОСОБА_7

Згідно наведеного змісту договору оренди приміщення:

- мова йде про нежиле приміщення, розташоване за адресою: м.Маріуполь, пр.Будівельників 100, площею 46,8 кв.м., насправді такого приміщення не існує, але при цьому позивач та відповідач розуміють, що мова йде про нежиле приміщення 48, загальною площею 45,7 кв.м., розташоване за адресою: м.Маріуполь, пр.Будівельників, буд.100, характеристика якого міститься у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності;

- в ньому містяться умови передачі в оренду тільки приміщення, безбудь-якого перукарського обладнання та меблів;

- зазначені приписи щодо акту прийому-передачі до договору оренди стосуються тільки оренди приміщення.

Наданий суду позивачем ОСОБА_2 та досліджений в судовому засіданні акт прийому-передачі приміщення до договору оренди від 1.07.2016 року, складений та підписаний за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_2, за яким орендодавець передав орендарю нежиле приміщення, площею 46,8 кв.м., розташоване за адресою: м.Маріуполь, пр.Будівельників буд.100.

Зі змісту акту прийому-передачі приміщення до договору оренди від 1.07.2016 року вбачається, що приміщення передано в оренду у відповідності з метою оренди, зазначеною в п. 2.1 договору оренди, та воно не має недоліків на час передачі.

ОСОБА_9 прийому-передачі приміщення не містить жодної позиції щодо перукарського обладнання та меблів.

В позицію ОСОБА_9 прийому-передачі приміщення щодо його недоліківвписаний перелік перукарського обладнання та меблів, що не узгоджується як з Договором оренди приміщення, укладеним 1.07.2016 року, так і з актом прийому-передачі приміщення.

Зазначений перелік перукарського обладнання та меблів, вписаний до ОСОБА_9 прийому-передачі приміщення без будь-якого смислового, правового навантаження, тобто не є правочином, спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.759 ч.1 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.215 ч.ч.1,2 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.216 ч.1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Аналізуючи наведене, оскільки позивач ОСОБА_2 повязує позовні вимоги про повернення їй перукарського обладнання та меблів згідно опису під номерами 1-18, загальною вартістю 82 850 грн. саме з Договором оренди приміщення, укладеним 1.07.2016 року, так і з актом прийому-передачі приміщення, суд вважає, що такий правочин щодо зазначеного є нікчемним, оскільки щодо перукарського обладнання та меблів він не створює юридичних наслідків для ОСОБА_2,ОСОБА_7 та для відповідача ОСОБА_6 відносно стягнення з неї на користь позивача завданої шкоди у розмірі 37500 грн., у тому числі моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважає встановленими, є доведеними, вони свідчать про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2, тому у задоволені позову їй слід відмовити.

Під час судового розгляду цивільної справи,застосований захід забезпечення позову,накладений за ухвалами Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20.12.2016 року та 23.12.2016 року у виді арешту на майно, яке знаходиться в розпорядженніГоджек (Москвітіної) ОСОБА_10 за адресою: м.Маріуполь, пр.Будівельників, буд.100, прим.48, а саме на:

- дзеркала 150х60 см 5 шт. вартістю по 3500,00 грн. кожне (17500,00 грн.);

- плафони наддзеркальні 4 шт. по 50,00 грн. (200,00 грн.);

- шафу-купе 4-х дверну (дзеркальна) 1 шт. вартістю 10000,00 грн.;

- крісла парикмахерські на гідравліці 4 шт. вартістю по 4200,00 грн. (16800,00 грн.);

- крісло для миття голови з раковиною 1 шт. вартістю 7500,00 грн.;

- крісло для педикюра 1 шт. вартістю 4700,00 грн.;

- ванночку для педикюрагідромасажну с підігрівом 1 шт. вартістю 900,00 грн.;

- стіл для манікюра 1 шт. вартістю 1500,00 грн.;

- тумбу для матеріалів 4-х дверну 1 шт. вартістю 1950,00 грн.;

- стійку-бюро для адміністратора 1 шт. вартістю 4600,00 грн.;

- стільці офісні 2 шт. вартістю по 250,00 грн. (500,00 грн.);

- тумбочки для робочого місця парикмахера на 4 кошика 4 шт. вартістю по 900,00 грн. (3600,00 грн.);

- шафу для верхнього одягу 2-х дверну 1 шт. вартістю 1300,00 грн.;

- шафу для манікюрних інструментів 2-х дверну 1 шт. вартістю 650,00 грн.;

- шафу кухонну 1-но дверну з двома полицями 1 шт. вартістю 450,00 грн.;

- стіл кухонний 1 шт. вартістю 250,00 грн.;

- бойлер електричний на 80 л. 1 шт. вартістю 3955,00 грн.;

- кондиціонер спліт-систему 1 шт. вартістю 6500,00 грн.

За положеннями ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволені позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки позивачу ОСОБА_2повністю відмовлено у задоволені позову, наведений застосований захід забезпечення позову слід скасувати.

Таким чином, виходячи із завдань цивільного судочинства, його основних принципів, судза ст.141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем покладає на його рахунок.

Керуючись, ст.ст.12,13,76,81-82,141,158,247,259,263-265,268,430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7, про витребування майна із чужого незаконного володіння, стягнення спричиненої шкоди відмовити.

Скасувати захід забезпечення позову, накладений за ухвалами Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20.12.2016 року та 23.12.2016 року у цивільній справі №263/15744/16-ц, у виді арешту на майно, яке знаходиться в розпорядженні ОСОБА_6 за адресою: м.Маріуполь, пр.Будівельників, буд.100, прим.48, а саме на:

- дзеркала 150х60 см 5 шт. вартістю по 3500,00 грн. кожне (17500,00 грн.);

- плафони наддзеркальні 4 шт. по 50,00 грн. (200,00 грн.);

- шафу-купе 4-х дверну (дзеркальна) 1 шт. вартістю 10000,00 грн.;

- крісла парикмахерські на гідравліці 4 шт. вартістю по 4200,00 грн. (16800,00 грн.);

- крісло для миття голови з раковиною 1 шт. вартістю 7500,00 грн.;

- крісло для педикюра 1 шт. вартістю 4700,00 грн.;

- ванночку для педикюрагідромасажну с підігрівом 1 шт. вартістю 900,00 грн.;

- стіл для манікюра 1 шт. вартістю 1500,00 грн.;

- тумбу для матеріалів 4-х дверну 1 шт. вартістю 1950,00 грн.;

- стійку-бюро для адміністратора 1 шт. вартістю 4600,00 грн.;

- стільці офісні 2 шт. вартістю по 250,00 грн. (500,00 грн.);

- тумбочки для робочого місця парикмахера на 4 кошика 4 шт. вартістю по 900,00 грн. (3600,00 грн.);

- шафу для верхнього одягу 2-х дверну 1 шт. вартістю 1300,00 грн.;

- шафу для манікюрних інструментів 2-х дверну 1 шт. вартістю 650,00 грн.;

- шафу кухонну 1-но дверну з двома полицями 1 шт. вартістю 450,00 грн.;

- стіл кухонний 1 шт. вартістю 250,00 грн.;

- бойлер електричний на 80 л. 1 шт. вартістю 3955,00 грн.;

- кондиціонер спліт-систему 1 шт. вартістю 6500,00 грн.

ОСОБА_9 захід забезпечення позову зберігає свою дію до набрання цим рішенням законної сили.

Згідно пп.15.5 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя П.І.Папаценко