ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року

м. Харків

Справа № 645/3723/16-ц

Провадження № 22ц/790/1048/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого Бровченко І.О.,

суддів Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Сінченко І.В.,

імена (найменування) сторін:

позивач публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач ОСОБА_1

інші учасники справи:

треті особи - ОСОБА_2, іноземне підприємство «Омбілік Інвестментс»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року у складі судді Колодяжної І.М. за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, іноземне підприємство «Омбілік Інвестментс», про визнання іпотекодавцем за договором іпотеки та звернення стягнення на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача, з урахуванням його уточнень, в якому просив: визнати відповідача іпотекодавцем за договором іпотеки №825/1-40/1/8-012 від 26 серпня 2008 року ;звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 533,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 26-Б; задовольнити за рахунок іпотеки частково вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №825/1-40/1/8-012 від 26 серпня 2008 року у розмірі 6 692 474,95 грн.; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: застосувати процедуру продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у рамках виконавчого провадження.

Позовна заява мотивована тим, що 26 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 825/1-40/1/8-012, відповідно до якого, банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 290000 дол. США , з кінцевим терміном повернення 25 серпня 2018 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №825/1-40/1/8-012 від 26 серпня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передано в іпотеку нерухоме майно , а саме: нежитлові приміщення загальною площею 533,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 26-Б. Умовами договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

У 2015 році ОСОБА_3 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки припиненим.12 листопада 2015 року Комінтернівським районним судом м. Харкова постановлено рішення по справі № 641/4871/15-ц, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», 3-ті особи: Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Харківської області, приватного нотаріусу ХМНО ОСОБА_4О, ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору припиненим та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволені частково. Не погодившись з вищенаведеним рішенням суду ПАТ «Укрсоцбанк» подано апеляційну скаргу. 02 грудня 2015 року Омбілік Лімітед (Кіпрська компанія) придбало нерухоме майно, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 26-Б. за договором купівлі-продажу укладеним з ОСОБА_2 Гамлетівною.04 грудня 2015 року ОСОБА_1 придбав нерухоме майно, що знаходиться з адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 26-Б за договором купівлі-продажу, укладеним з Омбілік Лімітед.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду від 12 листопада 2015 року змінено, скасовано в частині визнання договору іпотеки № 825/4-40/9/8-093 від 26 серпня 2008 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 припиненим, та вилучення записів про іпотеку з державного реєстру іпотек, та припинення обтяжень нежитлових приміщень, загальною площею 533,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 26-Б та належать ОСОБА_2 В іншій частині рішення, а саме: щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,залишено без змін.

Станом на 12 липня 2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складає 20 437 576 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6 966 758,90 грн., заборгованість за відсотками 0 7 827 522,18 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 2 317 120,68 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3 326 174,80 грн., всього на суму 20 437 476 ,56 грн.

Згідно звіту про оцінку предмета іпотеки № 838 від 06 листопада 2017 року, ринкова вартість предметі іпотеки складає 6 692 474,95 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності встановлений рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2016 року є помилковим; не відповідає нормам матеріального та процесуального права та обставинам справи.

Посилаючись на ст. 204 ЦК України, ст. ст. 7, 9, 17, 23, 33 Закону України «Про іпотеку», Постанову Верховного суду України від 13.04.2016 року у справі № 1-6-2467цс15, апелянт вважає, що обтяження майна іпотекою є чинним внаслідок скасування рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року як частково незаконного та про поширення на ОСОБА_1 статусу іпотекодавця за іпотечним договором відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», враховуючи що до нього перейшло право власності на майно, яке є предметом іпотеки.

Вислухавши суддю доповідача, сторін та інших учасників справи, які зявилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволені позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності сплинув 16 квітня 2012 року, а позивач звернувся з позовом до суду 03 серпня 2016 року.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 26 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» ) та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №825/1-40/1/8-012 , відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 290 000 дол. США, з кінцевим терміном повернення 25 серпня 2018 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №825/1-40/9/8-093 від 26 серпня 2008 року, відповідно до якого, ОСОБА_2 передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення підвальної частини №І, 1-:-12, 1-го поверху №18-:-35,ІІ, загальною площею 533,4 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 26-Б.

Умовами п. 2.4.3 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов,язання має право , задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно розрахунку заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складає 20 437 576 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6 966 758,90 грн. , заборгованість за відсотками 0 7 827 522,18 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 2 317 120,68 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3 326 174,80 грн., всього на суму 20 437 476 ,56 грн.

Як вбачається з договору купівлі продажу від 10 липня 2008 року ОСОБА_2 належали нежитлові приміщення: підвальної частини №І,1-:-12 площею 238.0 кв.м.; першого поверху №18-:-35,ІІ площею 295,4 кв.м. у нежитловій прибудові літ. А-1 до житлового будинку , загальною площею 533,4 кв.м. за адресою: м. Харків, вул.. Танкопія, 26 Б.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.02.2009 року КП «ХМ «БТІ» ОСОБА_2 належали нежитлові приміщення:підвалу №І,1-12,17-24;1-го поверху №18-34,36 загальною площею956,2 кв.м.: 1/2 частина приміщень місць спільного користування №25,35 загальною площею 17,5 кв.м. в літ «А-14», відповідно до рішення Господарського суду Харківської області від 24 грудня 2008 року по справі №38/325-08.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року визнано припиненим Іпотечний договір за № 825/4-40/9/8-093 від 26 серпня 2008 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2, посвідчений 26 серпня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 6303 та вилучено запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Припинено обтяження нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень підвальної частини №1, 1-:-12; 1-го поверху №18-:-35, II; загальною площею 533,4 м2, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, будинок 26-Б, зареєстровано в реєстрі №6304, та належать ОСОБА_2, накладені на підставі Іпотечного договору за №825/4-40/9/8-093 від 26 серпня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі № 6303 та вилучено запис з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Визнано виконавчий напис, виданий 14 січня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за № 33, про звернення стягнення на нежитлові приміщення підвальної частини №1, 1-:-12; 1-го поверху №18-:-35, II; загальною площею 533,4кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, будинок 26-Б, зареєстровано в реєстрі № 6304, які належні ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2016 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року змінено, скасовано його в частині задоволення позовних вимог про визнання припиненим Іпотечного договору за № 825/4-40/9/8-093 від 26 серпня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , вилучення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек та державного реєстру речових прав на нерухоме майно; та припинення обтяження нежитлових приміщень підвальної частини №1,1-:-12; 1-го поверху №18-:-35, II; загальною площею 533,4 м2, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 26 Б , зареєстровано в реєстрі №6304, та належать ОСОБА_2 та вилучення запису з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині. В іншій частині вказане рішення залишено без змін.

Згідно звіту про оцінку майна № 838 від 06 листопада 2017 року проведеної ТОВ «Агенство експертної оцінки України», ринкова вартість нежитлових приміщень , загальною площею 956,20 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 26 Б, складає 6 692 474,95 грн.

З Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна , щодо об,єкта нерухомого майна від 23.09.2016 року та 10.11.2017 року , вбачається , що нежитлові приміщення:підвалу №І,1-12,17-24;1-го поверху №18-34,36 загальною площею956,2 кв.м.; ? частина приміщень місць спільного користування №25,35 загальною площею 17,5 кв.м. в літ «А-14», належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за р. №1715 від 04.12.2015 року.

З цих же довідок вбачається, що приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 посвідчений договір іпотеки 04.12.2015 року за р. №1718 , відповідно до якого іпотекодержателем майна ОСОБА_1 є Іноземне підприємство «Омбілік Інвестментс».

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель, має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором.

Відповідно ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, якщо рішення суду передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, Іпотекодержатель зобовязаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця.

Відповідно до ч.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Таким чином, позивач має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник Відповідач) зобовязується здійснити на користь другої сторони (кредитора Позивача) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та ін.) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобовязань. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини, відповідно до ст. 11 ЦК України.

На підставі змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК. Припиняються зобовязання виконанням, проведеним належним чином, відповідно ст. 599 ЦК України.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати відсотків, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Таким чином, відповідно до умов кредитних договорів банком були надані Відповідачу грошові кошти, останній виконав свої зобовязання перед Відповідачем (позичальником) по справі, а взяті Відповідачем на себе договірні зобовязання перед Позивачем не виконано.

Непогашення боржником заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про грубе порушення ним його умов, а також вимог 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобовязань.

Відповідно до вимог ст. 257-258 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється в три роки, спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналогічні правові позиції викладені в Постановах ВСУ №6-2520цс15 від 06 квітня 2016 року, № 6-2322цс16 від 09 серпня 2017 року, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень , які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно змісту рішення Апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2016 року, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив, з якого дня у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право вимоги до ОСОБА_2 і чи дотриманий банком трирічний строк, чим порушив приписи ч. 1 ст. 88 Закону "Про нотаріат" та п. 3.1 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

16 квітня 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав ОСОБА_2 повідомлення із вимогою дострокового погашення кредиту в розмірі 270 666,64 доларів США (в т.ч. прострочена заборгованість 9662,22 доларів США; заборгованість за відсотками, які є простроченими, 8653,34 доларів США; сума пені, нарахована відповідно до п.4.1. договору, 5253,52 грн.) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання цього повідомлення( а. с. 20).

Апеляційним судом встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» реалізував наявне право вимоги до позичальника ОСОБА_2 про дострокове повернення кредиту, встановивши цим новий строк повернення кредиту, а саме протягом 30 календарних днів з моменту отримання повідомлення.

Тому є недоведеними доводи представника ПАТ «Укрсоцбанк», що ним не було реалізовано своє право вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту. Вказані доводи спростовуються наявним в матеріалах справи повідомленням ПАТ «Укрсоцбанк» від 16 квітня 2009 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного суду України від 27 січня 2016 року у справі за № 6-990цс15, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Отже, як встановлено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24 березня 2016 року, яке набрало законної сили, ПАТ «Укрсоцбанк» було пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки у звязку з непогашенням заборгованості ОСОБА_2, банком 16 квітня 2009 року на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про дострокове погашення кредиту.

Таким чином, строк позовної давності за кредитним договором, що забезпечений договором іпотеки, який не є припиненим, сплинув 16 квітня 2012 року.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом лише 03 серпня 2016 року, тобто зі спливом сроку позовної давності.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову у звязку зі спливом строку позовної давності.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, при вирішені спору судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2018 року.

Головуючий -

Судді колегії: