Справа № 474/264/17
Провадження №2/474/127/17

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.03.18 року смт.Врадіївка
Врадіївський районний суд Миколаївської області в складі :
головуючого Фасій В.В.
при секретарі Багрін Н.А., Сальніковій О.В.
прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_1
представника відповідача Кривоозерської райдержадміністрації Миколаївської області ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
без участі:
представника третьої особи - Головного Управління Держгеокадастру в Миколаївській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Врадіївка цивільну справу за позовом керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Кривоозерської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування запису про реєстрацію права власності,
У березні 2017 р. керівник Первомайської місцевої прокуратури звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому посилався на те, що розпорядженням Кривоозерської районної державної адміністрації від 13.01.2016р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та надано безоплатно у приватну власність відповідача ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1557 га в межах території сільської ради, за межами населеного пункту, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, на підставі чого за останнім зареєстровано право власності на цю ж земельну ділянку в державному реєстрі речових прав. Посилаючись на порушення ст. 17, ст. 60, ч.ч.3, 4 ст. 122 Земельного кодексу України, п.2 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» та ст. ст. 59, 84, 85, 88 Водного кодексу України, відповідно до яких надання спірної земельної ділянки не входить до компетенції районних державний адміністрацій, а тому приймаючи вищевказане розпорядження Кривозерська районна державна адміністрація діяла поза межами своїх повноважень, та те, що спірна земельна ділянка частково розташована в межах прибережної захисної смуги водного обєкту загальнодержавного значення, просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження №5-р від 13.01.2016р.; скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на земельну ділянку. Також зазначав про відсутність необхідності у проведенні земельно технічної експертизи.
Відповідач ОСОБА_3, його представник ОСОБА_4 позов не визнали, надали письмові заперечення на позов, в яких посилалися, що спірна земельна ділянка в 90-х роках перебувала у колективній власності КСП ім. Чапаєва і останній був власником курятника в с. Мазурово, розташованого на ній. В 1999 році вказану будівлю придбало ТОВ «Дюк», а в подальшому на підставі договору купівлі продажу, у 2003 р., відповідач ОСОБА_3 Первинному власнику земля була передана у колективну власність для сільськогосподарського виробництва, на підставі рішення Кривоозерської районної ради народних депутатів, що підтверджується державним актом, який не скасований. При цьому земля у державну чи комунальну власність не поверталася, та після паювання її між членами КСП, саме спірна земельна ділянка залишилася у власності юридичної особи, та перейшла у її приватну власність. Будівлі, що розміщувалися на вказаних землях у порядку виділення майна пайового фонду, його продажу, тощо перейшли до нових власників, при цьому законодавством не визначено правовий статус земель що розташовані під такими будівлями, умови переходу прав на них. З огляду на наведені обставини, зазначав що земельна ділянка під будівлями КСП, на підставі ст. ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України перейшла до відповідача, як до власника будівлі по вул. Щербатого, 113 с. Мазурове, з 2003р. Крім того вказував на те, що надання спірної земельної ділянки відповідачу входить до компетенції районної державної адміністрації, з огляду на приписи ч.3 ст. 122 ЗК України, оскільки житловий будинок і господарські споруди біля нього є обєктами повязаними з обслуговуванням жителів територіальної громади, оскільки будуть використовуватися як готель. Також зазначили, що новий водний паспорт на водний обєкт в процесі виготовлення, проведення земельно технічної експертизи вони не бажають.
Представник відповідача Кривоозерської районної державної адміністрації ОСОБА_2 позов не визнав, пославшись на правомірність розпорядження адміністрації, як таке, що прийняття в межах її компетенції, з огляду на ч.3 ст. 122 ЗК України,що спірна земельна ділянка віднесена до категорії земель для будівництва та обслуговування житлового будинку. Посилався на відсутність необхідності проведення земельно технічної експертизи.
Третя особа по справі яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилося, звернувшись з заявою (вх. № 4629 від 12.10.2017р.) про розгляд справи у відсутність представника, в якій підтримало позовні вимоги прокурора, з огляду на ч. ч. 4 та 5 ст. 122 ЗК України, п. 12 розд. Х «Перехідні положення» цього кодексу, відповідно до яких повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів здійснювали органи виконавчої влади (районна державна адміністрація) лише до 01.01.2013р.
Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини:
28.10.1994 р. КСП ім. Чапаєва Кривоозерською районною радою народних депутатів Кривоозерського району Миколаївської області передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва площею 2866,6 га, про що останнім 05.12.1994 р. отримано державний акт на право колективної власності на землю (державний акт МК №7 від 05.12.1994р.);
31.10.2005р. рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області визнано дійсним договір купівлі продажу бувшого курятника від 20.06.2003р. між ТОВ «Дюк» яке придбало її у СЗАТ ім. Чапаєва, та відповідачем ОСОБА_3, а також визнано за останнім право власності на будівлю бувшого курятника розташованого в с. Мазурове по вул. Щербатого, 113 загальною площею 644,30 кв.м. (рішення суду № 2-654/2005 від 31.10.2005р.);
18.06.2008р. в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, вчинено запис №13146401 про реєстрацію права власності на житловий будинок з прибудованою нежитловою будівлею по вул. Щербатого, 113 с. Мазурове за відповідачем ОСОБА_3 (витяг №57802475 від 20.04.2016р.);
30.04.2010р. розпорядженням голови Кривоозерської районної державної адміністрації надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо організації території земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку в межах території Мазурівської сільської ради (розпорядження №164-р від 30.04.2010р.);
16.12.2010р. розпорядженням голови цієї ж райдержадміністрації №528-р внесено зміни до розпорядження №164-р, надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку за межами населеного пункту; форма власності земель з яких планувалося відведення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення; землекористувач за рахунок якого планується відведення земельної ділянки та її цільове призначення «землі запасу» (довідка держземагентства без номеру та дати, розпорядження №528-р від 16.12.2010р.);
08.04.2013р. за результатами прокурорської перевірки додержання вимог земельного законодавства під час прийняття Кривоозерською райдержадміністрацією рішень із земельних питань, внесено подання на імя голови Миколаївської обласної держадміністрації про усунення порушень земельного законодавства, причин цих порушень та умов, що їм сприяли (подання №15-20/849 вих.-13 від 08.04.2013р.);
07.03.2013р. розпорядженням №133-р голови Миколаївської облдержадміністрації ОСОБА_5 скасовано, як таке, що видане з порушенням вимог чинного земельного законодавства, розпорядження Криовоозерської райдержадміністрації №164-р від 30.04.2010 р. (розпорядження №133-р від 07.03.2013р.);
19.10.2015р. на замовлення ОСОБА_3Ю, ПП «Мередіан», на підставі договору від 09.02.2011р. та розпорядження Кривоозерської районної державної адміністрації №528-р від 16.12.2010р. (яким внесено зміни до розпорядження №164-р.від 30.04.2010 р., яке скасоване 07.03.2013 р.) розроблено та виготовлено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_6, погоджений уповноваженими та компетентними органами, з посиланням на те, що земельна ділянка що проектується до відведення надається із земель категорії сільськогосподарського призначення, згідно з земельно кадастровою інформацією, та відповідно до класифікатора видів цільового призначення віднесена до земель 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, споруд (проект землеустрою від 19.10.2015р., що містить в т.ч. висновок держземагентства, висновок сектору містобудування,);
Проект землеустрою містить висновки про його погодження Держземагентством, у яких останнє застерегло, що погодження дійсне за умови виконання вимог чинного земельного законодавства, Водного кодексу України ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», при відсутності прав третіх осіб (висновок держземагентства №601/0/19-15 від 13.10.2015р.);
18.12.2015 р. відповідачу ОСОБА_3 розпорядженням голови Кривоозерської районної державної адміністрації №319-р, з посиланням на ст. 17, 81, 116, 118 та п. 12 розд. Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України який втратив чиність з 01.01.2013р , надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо оновлення меж земельної ділянки в натурі у власність площею 0,1557 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель житлової та громадської забудови (державної власності) по вул. Щербатого, 113, в межах Мазурівської сільської ради, за межами населеного пункту (розпорядження №319-р від 18.12.2015р.);
29.12.2015 р. на замовлення ОСОБА_3 ПП «Мередіан» розроблено та виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Щербатого, 113 в с. Мазурово, в якій зазначено що категорія земель землі житлової та громадської забудови. В ній також наявна схема розміщення спірної земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки, на якому замальовані спірна земельна ділянка та ставок з водним дзеркалом 22,66 га, а також відстань від земельної ділянки ОСОБА_6 до урізу води ставка, яка становить 41,73 м. (технічна документація від 29.12.2015р., кадастровий план);
13.01.2016р. розпорядженням голови Кривоозерської районної державної адміністрації №5-р затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах території Мазурівської сільської ради (за межами населеного пункту) в натурі, та вирішено надати дану земельну ділянку у власність відповідача ОСОБА_3 (розпорядження №5-р від 13.01.2016р.);
28.01.2016р. в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, на підставі рішення місцевого органу державної виконавчої влади №5-р від 13.01.2016р., вчинено запис №13254985 про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку площею 0,1557 га за відповідачем ОСОБА_3 (витяг №57802475 від 20.04.2016р.);
Відповідно до Водогосподарського паспорту на став в с. Михалкове Мазуріввської сільської ради Кривоозерського району розробленого у 2010 році на замовлення ПП «Нікі», останній має площу водного дзеркала 22,66 га. та є водоймою загальнодержавного значення. Ширина та площа прибережної захисної смуги для ставу становить 50м. (водогосподарський паспорт від 2010р. зі строком дії до 01.09.2015р.);
Термін дії водогосподарського паспорту на водний обєкт розташований на території Мазурівської сільської ради розроблений у 2010 році закінчився у вересні 2015р. (довідка №127 від 21.04.2016р.);
24.03.2016р. Мазурівською сільською радою повідомлено прокурора Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури про те, що земельна ділянка по вул. Щербатого, 113 с. Мазурове (за межами населеного пункту) в межах території цієї сільської ради, яка знаходиться у власності ОСОБА_3, перебуває безпосередньо в межах прибережної захисної смуги, - біля водойми (става площею 22,65 га). Дана довідка видана на підставі ст. 88 Водного Кодексу України «Прибережні захисні смуги» (довідка № 56/04.04-2016 від 24.03.2016р.. Довідка № 310 від 06.10.2017 року);
25.05.2016р. прокурором Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури, з участю двох понятих, проведено огляд земельної ділянки площею 0,1557 га , в ході якого встановлено, що відстань в північному напряму від збудованої будівлі до урізу води (ставу) становить 41 м. (протокол огляду від 25.05.2016р.);
06.03.2017р. Первомайською місцевою прокуратурою направлено повідомлення на імя голови Кривозерської райдержадміністрації про звернення до суду з позовною заявою щодо визнання незаконним та скасування розпорядження №5-р від 13.01.2016р. (повідомлення №(15-34) 603-17 від 06.03.2017р.);
Судові витрати понесені позивачем складають 3200 грн. (платіжне доручення №274 від 13.03.2017р.);
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання незаконним та скасування розпорядження районної державної адміністрації та скасування запису про реєстрацію права власності.
При прийнятті рішення суд керується:
Ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ст. ст. 19, 20 Земельного кодексу України, у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного розпорядження 13.01.2016р., відповідно до яких землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у т.ч. : землі сільськогосподарського призначення і землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування, відповідно до їх повноважень.
Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсним рішень про надання земель, визнання реєстрації недійсною, тощо.
Положеннями ст. 3 Водного кодексу України, в редакції станом на 01.01.2015р., усі води (водні обєкти) на території України становлять її водний фонд.
Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні обєкти.
Стаття 84 ЗК України, в редакції на час видання оскаржуваного розпорядження, встановлювала, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема землі водного фонду.
Пунктами «а», «б» ч.1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України, встановлено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами , а також землі на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють його функціонуванню: землі з прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;
Положеннями ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України, у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного розпорядження 18.12.2015р., що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною: для ставків площею більше 3 гектарів 50м. Ними ж визначено, що прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту, та перебувають у державній, комунальній власності. У межах існуючого населеного пункту прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за проектами землеустрою.
При цьому ст. 59 ЗК України, передбачає, що землі прибережних захисних смуг громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування можуть передаватися на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачено.
У прибережних захисних смугах забороняється, в тому числі, садівництво, городництво, будівництво будь яких споруд, баз відпочинку, дач, гаражів, стоянок авто (ст. 89 ВК України, в редакції станом на видання спірного розпорядження);
Правовою позицію ВСУ у справі №6-193цс14 ( у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених в натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних обєктів, збереження їх повинне бути досягнуте шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних смуг (ст. 88 Водного кодексу України), та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон з врахуванням конкретної ситуації та правовою позицією цього ж суду від 29.03.2017 р. № 6-1590цс16 (відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри визначені законом).
При прийнятті рішення суд також керується п. 12 розд. Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, який втратив чинність на день виникнення спірних правовідносин, а саме прийняття розпорядження від 18.12.2015р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та оскаржуваного розпорядження про надання земельної ділянки у власність, але на який посилався орган виконавчої влади при його прийнятті. Вказаний пункт перехідних положень Земельного кодексу наділяв повноваженнями виконавчі органи влади, до розмежування земель державної та комунальної власності, розпоряджатися землями за межами населеного пункту, але втратив чинність ще 06.09.2012р., до прийняття розпорядження у грудні 2015року та в січні 2016 року.
Та ч.3 ст. 122 цього ж кодексу, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.
Частиною 1 ст. 155 Земельного кодексу України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до статті 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду. Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.
Отже за змістом зазначених норм права (у редакціях чинних на час виникнення спірних правовідносин) землі під водними обєктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: штучні водойми (ставки), як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж водойм не могли передаватися у власність громадян, оскільки є землями водного фонду.
З огляду на вищевикладене, те, що земельна ділянка надана відповідачу ОСОБА_3 знаходиться поза межами населеного пункту, частково, в межах прибережної захисної смуги на відстані 41,73 метри від урізу води, та відносить до земель водного фонду, передача земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не передбачена, Кривоозерська районна державна адміністрація на час винесення розпорядження у грудні 2015р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та на момент винесення спірного розпорядження у січня 2016р. про надання у власність земельної ділянки, не мала права розпоряджатися землями за межами населеного пункту, відповідно до положень ЗК України, в т. ч. 3 ст. 122 та п. 12 розд. Х цього кодексу (з огляду на втрату ним чинності ще у вересні 2012р.), не доведення сторонами зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, у відповідності до положень ст. ст. 21-22 ЗК України, а також не спростування доводів позивача та картографічних матеріалів (схеми та кадастрового плану земельної ділянки щодо розміщення її на відстані 41,73 м. від урізу води) належними та допустимими доказами, та виходячи з нормативних розмірів прибережної захисної смуги для ставку площею понад 3 га, встановлених ст. 88 ВК України, суд приходить до висновку що розпорядження №5-р від 13.01.2016р. суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню, в звязку з чим позов у вказаній частині підлягає задоволенню.
Щодо вимог про скасування запису про реєстрацію права в Державному реєстрі речових прав, то слід зауважити наступне:
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, державним реєстратором є:
1)громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з субєктом державної реєстрації прав;
3)державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у звязку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.
Згідно ст. 11 Закону України цього закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх обєднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 37 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, субєкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Тобто, в даному випадку, законодавцем визначено, що відповідачем за позовами про оскарження рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора (скасування запису про реєстрацію права власності вчиненого державним реєстратором Кривоозерської райдержадміністрації ОСОБА_7 Й.) має бути сам державний реєстратор, а відтак позивач звернувся до суду з вказаними вимоги не до тієї особи, яка має відповідати за позовом.
Клопотання про заміну відповідача, залучення співвідповідача позивачем не заявлялося.
Крім того, слід наголосити на тому, що відповідно до вимог до ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Та приписами п.п. 1 та 9 ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Отже, зі змісту вище зазначених положень закону вбачається, що записи до державного реєстру вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.
Таким чином суд приходить до висновку, що рішення суду про визнання недійсним спірного розпорядження є самостійною підставою для скасування запису про державну реєстрацію права власності та при отриманні державним реєстратором рішення суду, що набрало законної сили, він зобов'язаний скасувати відповідний запис про державну реєстрацію прав.
Вимога про скасування такого рішення може бути підставою для звернення з окремим позовом лише у разі відмови державного реєстратора внести зміни про скасування державної реєстрації прав.
Таким чином, в сукупності вищевикладеного вбачається, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Суд не бере до уваги посилання відповідача ОСОБА_3, його представника та представника відповідача ОСОБА_2, що оскаржуване розпорядження є законним, таким що прийнято в межах повноважень передбачених ч.3 ст. 122 ЗК України, оскільки спірна земельна ділянка надана під будівництво об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району, з огляду на п. п. 16, 19 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. "в" ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, відповідно до яких об'єктом, що пов'язаний з обслуговуванням жителів територіальної громади району, є об'єкт, який має призначення, яке пов'язано з забезпеченням соціально-економічних, культурних, оздоровчих або інших потреб жителів району; однаковим задоволенням потреб жителів відповідної територіальної громади, для чого органами місцевого самоврядування здійснюється стратегічне планування та прогнозування соціально-економічного розвитку певної території, що супроводжується в тому числі складанням інвестиційного паспорту, який відображує соціально-економічні, культурні, оздоровчі потреби жителів відповідної територіальної громади, необхідність благоустрою та можливі інвестиційні ризики з урахуванням характерних властивостей певної території. Це сприяє забезпеченню необхідного рівня соціально-економічної стабільності, сприянню розвитку тих форм економічної діяльності і зайнятості, які узгоджуються з існуючими ресурсними можливостями громади, створенню якісно нових робочих місць, покращенню життєвих стандартів певної територіальної громади. Однак, відповідачами не було надано суду доказів відповідності побудованих об'єктів до об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади Мазурівської сільської ради, не надано доказів відповідності будівництва вказаного об'єкту програмі соціально-економічного, культурного розвитку відповідного району. Також, відповідачем не надано доказів того, що будівництво житлового будинку з господарськими спорудами є об'єктом, пов'язаним з обслуговуванням мешканців територіальної громади села, а саме того, що метою будівництва вказаного житлового будинку та господарських споруд є забезпечення соціально-економічних, культурних, оздоровчих або інших потреб жителів району, благоустрій відповідної території.
Їх доводи що спірна земельна ділянка віднесена до категорії земель для будівництва та обслуговування житлового будинку, споруд суд вважає не спроможними, з огляду на наступне.
Відповідно до п. «а» ч.3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Право на землі водного фонду громадян встановлені ч.4 ст. 59 ЗК України, положення якої наведені вище.
У ч.ч. 1,2 ст. 20 ЗК України зазначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування і затверджують проекти землеустрою.
Відповідно до п. «а» ч.1 ст. 21 цього ж кодексу, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень цих органів.
Однак всупереч вимогам вказаних статтей ЗК України, стороною захисту не надано доказів на підтвердження зміни цільового призначення земель з яких йому надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, з категорії землі сільськогосподарського призначення, землі водного фонду на землі забудови, з дотриманням вказаного порядку, або для надання її відповідачу ОСОБА_3 у порядку передбаченому ч.3 ст. 122 ЗК України чи для цілей передбачених ч.4 ст. 59 цього кодексу.
З огляду на чаткове задолення позову, з відповідачів, в рівних частинах, слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1 з 2 заявлених вимог), в сумі 1600 грн.
В И Р І Ш И Л А:
Позов керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Кривоозерської районної державної адміністрації, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування розпорядження, скасування запису про реєстрацію права власності задовольнити частково.
Визнати незаконними та скасувати розпорядження Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області від 13.01.2016р. №5-р «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах території Музірвської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.
В іншій частині вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення в повному обсязі виготовлено 28.03.2018р.

Суддя В.В.Фасій