РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року. м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої судді Пікули Н.В.,

за участю секретаря Грабовської Г.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В своїй позовній заяві посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3, заповіту на належне йому майно він не залишив, тому після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому на праві приватної власності майно, в тому числі на індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1. Після його смерті, відповідно до ст. ст. 529, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року), спадщину у встановленому законом порядку прийняла, однак не оформила на себе його дружина, та, відповідно, його мати ОСОБА_4, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 529 ЦК України( в редакції 1963 року) вона належить до першої черги спадкоємців за законом і має право на спадкування майна, яке належить його покійній матері.

Вказує, що його сестра відповідач по справі ОСОБА_2, як спадкоємиця за законом подала до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини.

Інших спадкоємців за законом на спадщину немає.

В даний час виникла необхідність оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, однак постановою державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області Хоми Ю.М. позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на це нерухоме майно, так як відсутні правовстановлюючі документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з цим просить суд визнати за ним право власності на вищезгадане будинковолодіння в порядку спадкування за законом.

Ухвалою судді від 16.03.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 11.04.2018 року.

В підготовче судове засідання позивач не з'явився, подав суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та слухати справу у його відсутності.

Відповідач в підготовче судове засідання не з'явивлась, подала суду письмову заяву про те, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розгляд справи про визнання права власності на спадкове майно проводити без її участі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з'явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону не порушує її права, сободи чи інтереси інших осіб, тому суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно технічного паспрота житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3.

Із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 вбачається, що 04.12.1986 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, в зв'язку з чим остання змінила прізвище на ОСОБА_3.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 09 грудня 1986 року стверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4.

Як вбачається із фактичних даних, які містяться в матеріалах справи, спірні правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року та продовжують існувати у даний момент.

У відповідності до п.п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За таких умов, при розгляді даної справи суд опирається на норми законодавства, які діяли як до 01 січня 2004 року, так і на даний час, залежно від часу виникнення та існування відповідних правовідносин.

У відповідності до ст.ст. 524, 525 ЦК УРСР (1963 року), які діяли на момент смерті, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

У відповідності до ст.529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, а також копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином покійної ОСОБА_4, а отже є спадкоємцес першої черги.

У відповідності до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Довідкою Устилузької міської ради № 291 від 31.01.2018 року стверджується, що ОСОБА_3 на день смерті він проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1. Заповіт від імені ОСОБА_3 не посвідчувався. Фактично у володіння спадковим майном вступила його дружина ОСОБА_4, але спадкових прав не оформила. Після її смерті залишились спадкоємці: син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2.

У відповідності до ст.346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності.

Як стверджується матеріалами спадкової справи № 403/2004 06 липня 2004 року позивач ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається із земельної ділянки (паю) у КСП «Україна» після смерті ОСОБА_3 та отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Хоми Ю.М. Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області від 22.02.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, оскільки у спадкоємця відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи, та повідомлено, що вирішення зазначеного питання проводиться в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті ОСОБА_3 відсутні правовстановлюючі документа на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини.

Таким чином вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат при вирішенні даної справи позивачем не ставилось, а тому судові витрати по справі суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 89, 141, 200, 206, 259, 265, 268, 273 Цивільно-процесуального кодексу України, на підставі ст. 328 ЦК України, ст.ст. 524, 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний податковй номер платника платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 право власності на індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, Волинської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула