Постанова

Іменем України

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 569/16800/15-ц

провадження № 61-2048св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року в складі суддів: Максимчук З. М., Собіни І. М., Хилевич С. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк») про відшкодування шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є клієнтом ПАТ «Акцент-Банк» з 14 грудня 2012 року. 13 серпня 2015 року оплачувала комунальні послуги у відділенні «Акцент-Банк» в м. Рівне по вул. Соборна, 65. Сплативши послуги, вийшла з банку.Через 5 хвилин до неї підійшов і передав записку невідомий їй чоловік. В записці був вказаний телефон працівника банку з проханням зателефонувати для перевірки здійснення платежів. Прийшовши додому, вона набрала номер вказаний у записці, їй відповів чоловік, який сказав, що для перевірки платежів йому необхідний номер картки та PIN-код, який прийде SMS повідомленням на номер телефону. Надавши дані, вона зрозуміла, що скоїла помилку і пішла у відділення ПАТ «Акцент-Банк» за адресою м. Рівне вул. Соборна, 65 з повідомленням про подію. Працівник банку зателефонувала на гарячу лінію банку та в службу безпеки банку і повідомила, що її картка заблокована. 14 серпня 2015 року о 13 год. 30 хв. їй видали в ПАТ «Акцент-Банк» картку з новим PIN-кодом, але того ж дня, о 18 год. 00 хв. її телефонна SIM-картка виявилась заблокованою. 15 серпня 2015 року вона звернулась до сервісного центру «Київстар» і їй стало відомо, що приходив чоловік, який попросив видати нову SIM-карту. Після відновлення картки вона звернулась до ПАТ «Акцент-банк» і виявилось, що баланс на її картці становить 5 грн 24 коп., тобто кошти були зняті невідомою особою. Вона звернулась до правоохоронних органів і 17 серпня 2015 року прийшла у відділення банку, де знову отримала нову картку з новим PIN-кодом та звернулась із заявою до служби безпеки банку про повернення коштів, які були зняті 14 серпня 2015 року. 15 жовтня 2015 року банк надав відповідь про те, що не несе відповідальності за втрату коштів із картрахунку.

Посилаючись на те, що недбалість працівників банку призвела до зняття коштів з її карткового рахунку шахрайським способом, позивач просила суд стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» на її користь грошові кошти в сумі 8 560 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2016 року в складі судді Харечко С.П. позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8 560 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що ПАТ «Акцент-Банк» не належно надав банківські послуги позивачу при користуванні платіжною карткою, не забезпечив належної охорони інформації, необхідної для проведення платіжних операцій, отримавши повідомлення позивача про розголошення нею персональних відомостей та прохання заблокувати картку, яка була прив'язана до її приватного номеру телефону. Банк не вжив усіх заходів щодо збереження коштів клієнта на рахунку, допустивши недбалість, видав нову картку, яка була прив'язана до того ж самого приватного номеру телефону клієнта, про що банк знав і що призвело до заволодіння грошовими коштами позивача третіми особами.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» судові витрати в розмірі 535 грн 92 коп.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що 13 серпня 2015 року ОСОБА_1 особисто повідомила третій особі реквізити та її персональні дані (номер картки; прізвище, ім'я, по батькові; кодове слово; індивідуальний податковий номер; номер телефону; надала свій фінансовий телефон в руки третій особі для здійснення телефонних дзвінків), за наслідками чого ця особа, відновила її телефонний номер і отримала всі реквізити нової платіжної картки та здійснила неправомірний переказ грошей. Суд вказав, що відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Апеляційний суд вказав, що позивач не надала доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а твердження позивача про те, що вина банку полягає в наданні 15 серпня 2015 року нової платіжної карти з прив'язкою її до того ж приватного номеру телефону, тобто не вжив усіх заходів щодо збереження коштів клієнта на рахунку і допустив недбалість є безпідставними.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження судових рішень обґрунтовано тим, що 13 серпня 2015 року в день розголошення нею її персональних данних щодо карти № НОМЕР_1 вона, до зняття коштів з цієї карти, повідомила працівників ПАТ «Акцент-Банк» про всі обставини розголошення її даних та отримала нову карту № НОМЕР_2, яка внаслідок грубої недбалості відповідача була прив'язана до того ж приватного номеру телефону, дані якого були розголошені. Внаслідок такої недбалості ПАТ «Акцент-Банк» треті особи заволоділи її грошовими коштами, скориставшись даними, про розголошення яких банк був повідомлений. Згідно вимог чинного законодавства до моменту повідомлення користувачем банку указаних обставин ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Банк після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу, чого зроблено не було. У зв'язку із зазначеним рішення суду першої інстанції було помилково скасовано апеляційним судом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 10 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 14 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-банк» підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підписавши вказану заяву позивач погодилась, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. В межах вищезазначеного договору позивач отримав в користування кредитну картку № НОМЕР_1.

13 серпня 2015 року за допомогою картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 обслуговувалась у відділенні ПАТ «Акцент-банк» за адресою м. Рівне вул. Соборна 65, а саме проводила комунальні платежі, після чого залишок на картці складав 8 560 грн 16 коп.

Цього ж дня, позивач розголосила невідомій особі персональну інформацію щодо реквізитів картки № НОМЕР_1 та своїх персональних даних як клієнта банку, зокрема щодо приватного номеру телефону, який був прив'язаний до її карткового рахунка. Зрозумівши, що допустила помилку, звернулась до працівників відділення ПАТ «Акцент-банк» за адресою м. Рівне вул. Соборна 65 із повідомлення про розголошення даних.

13 серпня 2015 року, у день розголошення позивачем її персональних даних, кошти з картки № НОМЕР_1 не були зняті третіми особами.

14 серпня 2015 року працівники відділення ПАТ «Акцент-банк» видали ОСОБА_1 нову картку № НОМЕР_2. Шляхом блокування SIM-картки приватного номеру телефону, який був прив'язаний до карткового рахунку позивача, треті особи отримали інформацію про реквізитів картки ОСОБА_1 та здійснили переказ коштів на іншу картку в сумі 2 тис. грн, 5 тис. грн, 1 450 грн, 105 грн, 5 грн, що разом складає 8 560 грн.

Інформації про реквізити картки № НОМЕР_2, PIN-код, який необхідний для зняття коштів ОСОБА_1 невідомим особам не надавала.

14 серпня 2015 року ОСОБА_1 повідомила працівників відділення ПАТ «Акцент-банк» про зняття коштів з картки, а також звернулась до правоохоронних органів.

ОСОБА_1 визнана потерпілою у кримінальному провадженні № 0004917 від 15 серпня 2015 року за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за частиною третьою статті 190 КК України. Кримінальне провадження розпочате за фактом заволодіння грошовими коштами шляхом незаконних операцій з використанням електро-обчислювальної техніки, а саме зняття грошових коштів з картки ПАТ «Акцент-Банк» № НОМЕР_2 в сумі 8 560 грн, використовуючи при цьому програмний комплекс дистанційного банківського обслуговування.

Працівників відділення ПАТ «Акцент-банк» видали ОСОБА_1 нову, третю по рахунку за місяць картку № НОМЕР_3 та за результатами службового розслідування 15 жовтня 2015 року повідомили її про те, що зняття коштів невідомою особою сталось з її вини.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України визначає обов'язковість договору для виконання сторонами.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 (далі - Положення) користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Держатель зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб. ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Згідно з пунктом 6.4. Положення користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Судами установлено, що ОСОБА_1 в день розголошення нею персональних відомостей картки № НОМЕР_1 повідомила працівників відділення ПАТ «Акцент-банк» до зняття коштів та отримала нову картку № НОМЕР_2, яка була прив'язана до того ж приватного номеру телефону, який було розголошено третім особам, про що банк був повідомлений.

Із висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач не надала доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а також про відсутність вини у діях банку щодо допущення недбалості, яка полягає у наданні 15 серпня 2015 року нової платіжної карти з прив'язкою її до того ж приватного номеру телефону, про розголошення якого банк був вчасно повідомлений, колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно вимог статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_1, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред`явлення платіжного засобу або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу його держателя картки № НОМЕР_2, з якої були зняті кошти невідомими особами.

Також установлено, що відповідач, не належно надав банківські послуги позивачу при користуванні платіжною карткою, не забезпечив належної охорони інформації, необхідної для проведення платіжних операцій, отримавши повідомлення позивача про розголошення нею персональних відомостей, зокрема номеру приватного телефону, та проханням заблокувати картку № НОМЕР_1, яка була прив'язана до такого телефону, відповідач не вжив усіх заходів щодо збереження коштів клієнта на рахунку, допустивши недбалість, видавши нову карту № НОМЕР_2, яка була прив'язана до того ж самого телефону клієнта, про розголошення якого банк був повідомлений, що призвело до заволодіння грошовими коштами позивача третіми особами.

Відповідно до положень статті 303 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Сторонами не подавались до суду апеляційної інстанції будь-які нові докази в даній справі, також не заявлялись клопотання про дослідження доказів, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено.

Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове протилежне за змістом рішення про відмову в позові ОСОБА_1, у порушення положень статті 303 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції на підставі тих же доказів, що й суд першої інстанції, не зазначивши достатніх мотивів, за якими він вважав неправильними висновки суду першої інстанції, зокрема щодо висновків про те, що зняття коштів з картки № НОМЕР_2 відбулось внаслідок бездіяльності банку, який діяв з грубою необережністю.

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, встановивши, що ПАТ «Акцент-Банк» до протиправного зняття коштів позивача отримав повідомлення клієнта про розголошення персональних відомостей та прохання заблокувати картку, яка була прив'язана до її приватного номеру телефону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про банк не вжив усіх заходів щодо збереження коштів клієнта на рахунку, допустивши недбалість, видав нову картку, яка була прив'язана до того ж самого приватного номеру телефону клієнта, про що банк знав і що призвело до заволодіння грошовими коштами позивача третіми особами, у зв'язку із чим позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції урахував вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дослідив обставини справи у відповідності із такими вимогами і надав оцінку доводам учасників справи, перевіривши надані учасника доказами.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України.

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом касаційної інстанції скасовано рішення апеляційного суду і залишено в силі рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «Акцент-Банк»про відшкодування шкоди, а тому судовий збір у розмірі 661 грн 44 коп., понесений ОСОБА_2 у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції необхідно покласти на ПАТ «Акцент-Банк».

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року скасувати, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2016 року залишити в силі.

Судовий збір у розмірі 661 грн 44 коп., понесений ОСОБА_1 у зв'язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції, покласти на публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик