Справа № 461/3084/18
У Х В А Л А

іменем України

"02" травня 2018 р. м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 79049, м.Львів, вул. Драгана, 17/117) про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на автомобіль марки «Porsche Cayenne», 2010 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер ВС000ІІ, який належить на праві власності ОСОБА_2 (м.Львів, вул. Колеси, 11/3) відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 438615.

В обгрунтування поданої заяви покликається на те, що ОСОБА_3 до Галицького районного суду м.Львова подається позов, про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, яку було завдано йому неправомірними діїями ОСОБА_4, що полягало у порушення останню ПДР, що призвело до транспортної пригоди, в результаті якої його автомобіль зазнав значних механічних ушкоджень.

Зазначає, що Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 26 січня 2018 року у справі № 463/6341/17, ОСОБА_5 була визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.124 та ч.2 ст.126 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Зазначена постанова не була оскаржена та набрала законної сили.

Оскільки, предметом позову до ОСОБА_2 є відшкодування майнової шкоди, завданої її донькою - ОСОБА_4 внаслідок ДТП, сума відшкодування складає 278 031,56 гривень, вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. Просить заяву задоволити.

Вивчивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з преамбулою постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 3, 4, 7, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені в звязку з застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається із змісту заяви про забезпечення позову, яка подана до подачі позовної заяви, предметом спору є відшкодування ОСОБА_2 майнової шкоди, завданою неповнолітньою ОСОБА_4 внаслідок ДТП, сума відшкодування становить 278031,56 грн. Заявник просить накласти арешт на автомобіль марки «Porsche Cayenne», 2010 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер ВС000ІІ, який належить на праві власності ОСОБА_2. При чому, заяву мотивує тим, що відповідачі не мають офіційного працевлаштування, неповнолітня ОСОБА_4 є студенткою, а тому у випадку відчуження ними автомобіля марки «Porsche Cayenne» д.н.з. ВС 0001 II, власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії СХТ 438615 є ОСОБА_2, такі не зможуть відшкодувати завдану ОСОБА_1 шкоду. Такі твердження щодо причин ускладнення виконання рішення суду є необґрунтованими. На думку суду, свідоме ухилення від відшкодування завданої шкоди не може свідчити про ймовірність невиконання рішення суду. У випадку відмови відповідачів добровільно виконувати рішення суду, у разі задоволення позову, - позивач матиме змогу подати органу державної виконавчої служби документи на примусове виконання рішення суду.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_6 до матеріалів заяви не долучено копії постанови Личаківського районного суду м.Львова від 26.01.2018 р., якою ОСОБА_7 визнання винною у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч.2 ст.126 КУпАП. Також з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 є мамою ОСОБА_4.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки суду не подано доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, та не вказано підстав про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, доказів, щодо вартості рухомого майна, яке належить відповідачу, оскільки вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 79049, м.Львів, вул. Драгана, 17/117) про забезпечення позову, - відмовити.

Ухвала може бути повністю або частково оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя В.Є. Радченко