ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/558/17

провадження № 22-ц/781/33/18

головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І.М.

Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С.М. (головуючий суддя), Дуковського О.Л., Мурашка С.І.,

секретар судового засідання Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2017 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, та господарською спорудою, що позначена в технічній документації на домоволодіння за вказаною адресою, як сарай під літерою «Д», шляхом зобов'язання відповідачів знести за власний рахунок збудований ними на площі земельної ділянки, паркан, споруджений за варіантом поділу земельної ділянки, визначений заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.08.2013 року, що розділяє земельну ділянку на частини.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач відповідно до договору дарування від 28.09.1992 року є співвласником 1/5 частини домоволодіння за вищевказаною адресою. Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є відповідачі. Земельна під домоволодінням перебуває у спільному користуванні співвласників домоволодіння. З метою виділення своєї частки в окреме домоволодіння, відповідачі у 2013 році звернулися до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою та виділення її в натурі. За результатом розгляду зазначеного позову 12.08.2013 року було ухвалено заочне рішення, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, між співвласниками ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Згідно затвердженого судовим рішенням варіанту поділу співвласникам ОСОБА_6 з часткою 8/20 та ОСОБА_5 з часткою 8/20 виділено у користування суцільну земельну ділянку площею 347,4 кв.м., що прилягає до їх частки житлового будинку, співвласнику ОСОБА_7 з часткою 4/20 виділено у користування суцільну земельну ділянку площею 86,9 кв.м., що прилягає до його частки будинку, у загальному користуванні співвласників ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 для можливості обслуговування співвласниками житлового будинку залишено земельну ділянку площею 1,0 кв.м., розташовану у центральній частині земельної ділянки.

На підставі вказаного заочного рішення суду відповідачами було споруджено паркан висотою два метри з бетонних плит згідно визначеного судом варіанту користування земельною ділянкою.

За заявою ОСОБА_7 вказане заочне рішення Ленінським районним судом м. Кіровограда було скасовано, переглянуто справу і 28 грудня 2015 року ухвалене судове рішення, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виділено в користування відокремлену земельну ділянку, загальною площею (з урахуванням площі загального користування) 342,30 кв.м, в т.ч. земельна ділянка під частиною житлового будинку з прибудовою літ. «а», «а1», «а2», під сараєм літ. «Г», сараєм літ. «В», сараєм літ. «Д», вигрібною ямою «К».; ОСОБА_7 в користування відокремлено земельну ділянку, загальною площею (з урахуванням площі загального користування становить) 120,20 кв.м, в т.ч. земельна ділянка під частиною житлового будинку літ. «А» з прибудовами літ. «А1», «а3», під вбиральнею літ. «И».

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку.

За результатом апеляційного розгляду Апеляційним судом Кіровоградської області 10.01.2017 року ухвалено нове рішення, яким рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 грудня 2015 рокускасовано та відмовлено ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог.

Проте, жодних дій щодо демонтування огорожі відповідачами не вчинено.

Позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки, паркан чинить йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою та майном, перешкоджає у доступі до господарської будівлі - сараю, який в технічному паспорті позначений літерою «Д», а відповідачі відмовляються врегулювати правовідносини згідно правил добросусідства і діючого законодавства.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2017 року позов задоволено. Усунуто ОСОБА_7 перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 та господарською спорудою, що позначена в технічній документації на домоволодіння за вказаною адресою, як сарай під літерою «Д», шляхом зобов'язання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знести за власний рахунок збудований ними на площі земельної ділянки паркан, споруджений за варіантом поділу земельної ділянки, визначеним заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.08.2013 року, що розділяє земельну ділянку на частини. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати по справі в сумі 320 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі відповідачами ставиться питання про скасування судового рішення повністю з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам. На сьогоднішній день між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не визначений порядок користування земельною ділянкою, не виділено в натурі земельні ділянки відповідно до ідеальних часток у домоволодінні по пров. АДРЕСА_1, з урахуванням того, що суд апеляційної інстанції рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.12.2015 року по справі № 405/2858/14-ц скасував, вони не можуть сформувати свої земельні ділянки у відповідності до ст. 79-1 ЗК України, як об'єкти цивільних прав.

Відповідачі зазначили, що в рішенні суду першої інстанції відсутні будь - які посилання на докази формування за ОСОБА_7 земельної ділянки як об'єкта цивільних прав, по пров. АДРЕСА_1. На їхню думку відсутні підстави для захисту прав ОСОБА_7 шляхом усунення йому перешкод у користуванні саме земельною ділянкою як об'єктом цивільних прав. Між сторонами немає спору про право, тому що у них відсутні будь-які права на земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Безпідставним відповідачі вважають посилання на рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.01.2017 року, яким скасовано рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.12.2015 року по справі № 405/2858/14-ц, тому що їх ніхто не зобов'язував демонтувати огорожу, оскільки предметом спору по тій справі було визначення порядку користування земельною ділянкою, що знаходиться в м. Кіровограді по АДРЕСА_1 між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та виділення ОСОБА_5 в натурі земельної ділянки розміром 185,81 кв.м., що відповідає частці домоволодіння, яка складає 7/20, та належить їй на праві приватної власності, та ОСОБА_6 в натурі земельної ділянки розміром 143,33 кв. м, що відповідає частці домоволодіння, яка складає 27/100 та належить йому на праві приватної власності.

Тобто суд першої інстанції дійшов неправильних висновків щодо фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи.

Не було з'ясовано судом першої інстанції правову природу господарської споруди, що позначена в технічній документації на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, як сарай під літерою «Д», оскільки існує вона тільки за документами, а насправді перебуває в зруйнованому стані через недогляд за нею позивачем.

Отже, судом невірно застосовано до даних правовідносин ст. 391 ЦК України, ст. ст. 88, 91, 103, 152 ЗК України, оскільки ОСОБА_7 не є ні власником, ні землекористувачем спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1, а сарай під літерою «Д» зруйнований і не може використовуватись за цільовим призначенням.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Представником позивача ОСОБА_8 надані до суду письмові заперечення проти доводів апеляційної скарги (а.с.164-165).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін та інших осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно підпункту 9 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIІІ справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши пояснення відповідачів та їх представника ОСОБА_9, які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі розділили земельну ділянку за допомогою паркану так, що для позивача стало недоступним господарське приміщення - сарай, який в технічному паспорті позначений літерою «Д», внаслідок чого він позбавлений можливості як користуватися циією спорудою, так і підтримувати її в належному стані.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є власником 1/5 частина домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 28.09.1992 року №4-3690 (а.с.5-7). Іншими співвласниками зазначеного домоволодіння є відповідачі по справі - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Земельна ділянка під домоволодінням не приватизована і перебуває у спільному користування всіх співвласників домоволодіння.

У 2013 році відповідачі звернулися до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_7 про визначення порядку користування земельною ділянкою та виділення її в натурі. За результатом розгляду зазначеного позову 12.08.2013 року було ухвалено заочне рішення, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, між співвласниками ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Згідно затвердженого судовим рішенням варіанту поділу співвласникам ОСОБА_6 з часткою 8/20 та ОСОБА_5 з часткою 8/20 виділено у користування суцільну земельну ділянку площею 347,4 кв.м., що прилягає до їх частки житлового будинку, співвласнику ОСОБА_7 з часткою 4/20 виділено у користування суцільну земельну ділянку площею 86,9 кв.м., що прилягає до його частки будинку, у загальному користуванні співвласників ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 для можливості обслуговування співвласниками житлового будинку залишено земельну ділянку площею 1,0 кв.м., розташовану у центральній частині земельної ділянки.

На підставі вказаного заочного рішення суду ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згідно визначеного судом варіанту користування земельною ділянкою, було споруджено паркан висотою два метри з бетонних плит.

За заявою ОСОБА_7 заочне рішення Ленінським районним судом м. Кіровограда було скасовано (а.с.8-21), переглянуто і 28 грудня 2015 року ухвалено нове рішення, яким визначено наступний порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1:

- ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виділено в користування відокремлену земельну ділянку, загальною площею (з урахуванням площі загального користування) 342,30 кв.м, в т.ч. земельна ділянка під частиною житлового будинку з прибудовою літ. «а», «а1», «а2», під сараєм літ. «Г», сараєм літ. «В», сараєм літ. «Д», вигрібною ямою «К».; ОСОБА_7 в користування відокремлено земельну ділянку, загальною площею (з урахуванням площі загального користування становить) 120,20 кв.м, в т.ч. земельна ділянка під частиною житлового будинку літ. «А» з прибудовами літ. «А1», «а3», під вбиральнею літ. «И».

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області 10.01.2017 року вказане рішення скасовано та відмовлено ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у задоволені позовних вимог (а.с.22-27,100).

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Стаття 91 ЗК України передбачає обов'язок землекористувачів не порушувати прав інших осіб (суміжників).

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України (2004 р. в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) та ст. 81 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлено, що паркан чинить позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою та майном, перешкоджає у доступі до господарської будівлі - сараю, який в технічному паспорті позначений літерою «Д». Згідно технічної документації, а також довідки БТІ від 16.04.2014 року сарай «Д», який на теперішній час знаходиться на земельній ділянці, яку відповідачі відгородили з метою особистого користування, входить в 1/5 частину домоволодіння, що належить ОСОБА_7 на праві власності.

Усуваючи ОСОБА_7 перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою та належною йому господарською спорудою, що позначена в технічній документації на домоволодіння за вказаною адресою, як сарай під літерою «Д», шляхом зобов'язання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знести за власний рахунок збудований ними на площі земельної ділянки, паркан, споруджений за варіантом поділу земельної ділянки, визначений заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.08.2013 року, що розділяє земельну ділянку на частини, суд першої інстанції послався на судове рішення, яке набрало законної сили на час розгляду даної справи.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.04.2017 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділення її в натурі (а.с.109).

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.07.2017 року було зупинено провадження у даній справі до вирішення справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділення її в натурі (а.с.116).

За результатами перегляду справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділення її в натурі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 10.01.2017 року та додаткове рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24.01.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 27.12.2017 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.12.2015 року, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, залишено без змін (а.с.122-126).

З пояснень відповідачів та наданих ними додатків до висновку земельно-технічної експертизи від 29.05.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділення її в натурі № 405/2858/14-ц (а.с. 166-167) встановлено, що спірний паркан дійсно перешкоджає співвласнику домоволодіння користуватися належною до його частки будинку господарською спорудою і його місцезнаходження не узгоджене сторонами - користувачами земельної ділянки та суперечить встановленому порядку землекористування між співвласниками будинку.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи відповідачів щодо наявності у них підстав для залишення спірного паркану у тих же межах не грунтуються на доказах.

Спосіб захисту своїх прав землекористувача і власника нерухомого майна, обраний позивачем, відповідає вимогам закону, що було враховано судом і безпідставно заперечується відповідачами.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 375ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення (постанову) складено 10 березня 2018 року.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Дуковський

С.І. Мурашко