Номер провадження 2/754/253/18 Справа №754/5040/16-ц
24 січня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
при секретарі Шевчук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») через представника звернулось до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивує наступним.
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 26.06.2008 року уклали кредитний договір К2Х6А800000179 (далі - Кредитний договір).
В забезпечення виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_1 за Кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договори поруки.
З огляду на викладене, позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через представника звернулось до суду з даним позовом, відповідно до прохальної частини якого просить суд:
- стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до п.3 прохальної частини позовної заяви, позивач зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом.
За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 134).
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, про що свідчать матеріали справи, однак, конверти із судовими повістками повернулись до суду з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с. 46, 47, 55, 56, 73, 74, 76, 78, 89, 91, 99, 100, 110, 112, 123, 124).
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялась належним чином, причини своєї неявки судуд не повідомила. Конверти із судовими повістками для ОСОБА_5 повернулись до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 48, 79, 80, 92, 98), однак, в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення, які підтверджують, що ОСОБА_5 була повідомлена про розгляд справи (а.с. 58, 121).
За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, за цим Договором Банк зобов'язується надати Позичальникові Кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому Догворі, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору. Кредит надається на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.
Згідно з п. 2.2 Кредитного договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобов'язань за Договором, Позичальник надає Банку Предмет Застави в заставу.
Предметом застави, відповідно до п.п. 7.1, 16.7 Кредитного договору, є автомобіль, марки «Renault Trafik», д.н.з. НОМЕР_1, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_6, об'єм двигуна 1.9.
Відповідно до п. 5.1.1 Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Кредит на умовах Договору (за винятком випадків, коли Банк має право відмовитися від видачі Кредиту).
Згідно з п.п. 5.2.1 - 5.2.6 Кредитного договору, Позичальник зобов'язується використати Кредит на цілі, зазначені в ст. 16.1.3 Договору; сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до вимог Договору, в тому числі, здійснити повну сплату процентів за користування Кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту; сплатити Банку винагороди, визначені ст.ст. 15.9, 15.10, 16.1.7 Договору, та погасити іншу Заборгованість згідно з вимогами Договору; погасити Кредит в порядку, в сумах і в строки, що передбачені ст.ст. 11.2.6 та 16.1.5 Договору; забезпечити умови для проведення Банком перевірок цільового використання Кредиту, 1ого забезпеченості й фінансового стану Позичальника; у разі недостатності Предмета Застави для забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань за Договором, додатково надати Банку у заставу майно Позичальника або третіх осіб (які готові виступати майновими поручителями Позичальника) за погодженням з Банком.
Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів при цьому проценти розраховуються на непогашену частину Кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році.
Згідно з п. 4.3 Кредитного договору, Позичальник сплачує Банку винагороди, в розмірах й у строки, що зазначені в ст. 16.1.7 даного Договору.
Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, Погашення Заборгованості здійснюється, шляхом сплати Щомісячних Платежів відповідно до ст. 16.6 Договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та Кредитом.
Згідно з п.п. 13.2, 13.3, 13.5-13.8, Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником зобов'язань, Позичальник сплачує відповідно пеню та штраф в розмірах, встановлених зазначеними пунктами Договору.
Крім того, в забезпечення виконання зобов'язання відповідачем ОСОБА_1 за Кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 було укладено договори поруки (а.с. 22, 23, 24).
Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у порядку та строки, визначені кредитним договором не виконує.
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.
Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 553 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Щодо заборгованості за пенею.
Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Згідно з ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-2667цс17 від 16.08.2017 року.
Крім того, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року в справі №6-100цс14.
Отже, вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів пені за Кредитним договором задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором підлягають частковому задоволенню.
Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.
Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до вимог якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з урахуванням пропорційності задоволеної частини позовних вимог, з кожного відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1742 грн.
На підставі ст.ст. 11, 258, 526, 530, 533, 541, 643, 553, 610, 612, 625, 629, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне рішення суду складено 05.02.2018 року.
Суддя