РІШЕННЯ

іменем України

05 лютого 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Лацько А. С.

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - адвокат ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

26.07.2016 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, а 16.02.2017 та 04.12.2017 - з уточненими позовними заявами, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

В обґрунтування позовної заяви позивачкою ОСОБА_1 зазначено, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 27.02.1996, що посвідчений державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Белінською Є. В. 27.02.1996, зареєстровано в реєстрі за № 1-475, зазначений договір дарування посвідчено в Зміївскому МТП 28.02.1996, записано в реєстрову книгу №3 за реєстровим номером №226.

На даний час у належному їй житловому будинку зареєстровані наступні особи: вона, ОСОБА_1, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і колишній чоловік ОСОБА_3

ОСОБА_3 у зазначеному домоволодінні зареєстрований з 2003 року.

Відповідач проживав за місцем реєстрації у належному їй будинку за адресою: АДРЕСА_1, до грудня 2015 року.

Після розірвання 19.03.2015 їхнього шлюбу з відповідачем він ще деякий час періодично ночував у належному їй будинку, а у грудні 2015 року за власним бажанням зібрав всі свої речі та добровільно переїхав до іншої жінки, з якою фактично створив сім'ю і разом з нею проживає на даний час за адресою: АДРЕСА_2.

Жодного факту перешкоджання відповідачу з її боку у проживанні не було, рішення про подальше проживання з іншою жінкою він прийняв добровільно.

Тривалий час відповідач до належного їй будинку не приїжджав, домоволодіння не відвідував, належних йому речей у будинку не має, про що свідчить Акт про не проживання від 14.08.2017, що складений депутатом Соколівської сільської ради Зміївського району у присутності свідків, з якого вбачається, що ОСОБА_3 з грудня 2015 року не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач не бере участі в утриманні належного їй житла, чим спричиняє значні незручності, фінансові втрати, що пов'язані з комунальними послугами, у тому числі із розрахунками з кількості зареєстрованих осіб. Всі витрати на утримання будинку вона несе одноособово, одночасно з вихованням та утриманням сина.

До того ж, реєстрація відповідача у належному їй будинку ускладнює оформлення нею субсидії.

Вищенаведене свідчить, що відповідач добровільно виселився з будинку, який є її приватною власністю, тобто добровільно змінив своє місце проживання, вибувши до іншого місця проживання та з цього приводу він втратив право користування вказаним житловим приміщенням з зазначеного часу.

Домовленостей між нею та відповідачем щодо збереження за останнім права користування житловим приміщенням немає.

Оскільки відповідач добровільно з реєстраційного обліку з місця реєстрації не знімається, реєстрація відповідача у належному їй на праві приватної власності житловому приміщенні створює перешкоди, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги, що нараховуються і на відповідача, та позбавлена можливості оформити субсидію.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

10.08.2016 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд.

19.10.2016 після повторного автоматичного розподілу, пов'язаного зі звільненням з посади судді ОСОБА_10., дана справа передана для розгляду судді Овдієнку В. В., прийнято справу в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області Овдієнка В. В., призначено по справі судове засідання на 07.12.2016.

Судовий розгляд неодноразово відкладався за клопотаннями позивачки, відповідача, а також з причин їх неявки в судове засідання.

09.03.2017 та 05.12.2017 прийнято до розгляду уточнені позовні заяву ОСОБА_1

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у заяві. Наполягали на тому, що відповідач ОСОБА_3 припинив бути членом сімї позивачки, без поважних причин не проживає у спірному будинку понад строки, протягом яких за ним могло зберігатися житлове приміщення, не здійснює витрат на оплату комунальних послуг. Будь-яких угод між позивачкою та відповідачем щодо збереження за останнім права користування житловим приміщенням не укладалося. Просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав мотивуючи тим, що не має житлового приміщенні, в якому міг би зареєструватися. Також, вважав, що позивачка протиправно не бере до уваги ті обставини, що він власною працею здійснив значні ремонтні роботи, а тому може претендувати на спірне житло. При цьому, відповідач не заперечував, що фактично після розірвання шлюбу з позивачкою він створив нову сім'ю, уклав новий шлюб та проживає з дружиною в іншому житловому приміщенні.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Враховуючи, що призначення справи до судового розгляду здійснено за правилами ЦПК України в редакції, яка була чинною до 14.12.2017 року, судовий розгляд справи по суті проведено у порядку загального позовного провадження.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а також докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Спірним є право користування відповідача ОСОБА_3 житловим приміщенням у виді будинку АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27.02.1996, посвідченого Зміївською державною нотаріальною конторою, реєстр №1-475, зареєстрованого в Зміївському МТП 28.02.1996, записано в реєстрову книгу №3 за реєстровим номером №226 (а. с. 5-6, 28-29).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 19.03.2015 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1., зареєстрований 13 листопада 1999 року (актовий запис №11) Соколівською сільською радою Зміївського району Харківської області розірвано (а. с. 11, 34).

З довідки Соколівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 09.02.2016 та картки реєстрації особи вбачається, що в буд. АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 (а. с. 10, 33, 93).

Даними акту про факт не проживання особи, складеного 14.08.2017 року депутатом Соколівської сільської ради Миргород О. М., у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, підтверджується, що ОСОБА_3 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1, не проживає в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин з грудня 2015 року. З вказаного часу до місця реєстрації для проживання не з'являвся і перешкод у користуванні будинком йому ніхто не чинив (а. с. 72).

Зі змісту заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2016 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5, датованої 28.10.2016, вбачається, що ОСОБА_3 повідомляв суд про те, що він має іншу сім'ю, проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_9, яка ніде не працює, та з ними проживають двоє її неповнолітніх дітей. (а. с. 42-44).

Під час судового засідання відповідач ОСОБА_3 не заперечував факту звернення до суду з такою заявою, а також і не спростовував повідомлених у цій заяві відомостей. При цьому доповнив, що на час розгляду справи він зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 і проживає з нею однією сім'єю у належному їй житлі.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Позивачем надані докази того, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в належному їй житловому приміщенні, понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням.

Відповідачем не надано доказів на спростування доводів позовної заяви.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Оскільки позивач у позовній заяві відмовився від відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, сума понесених витрат з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України не стягується.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати громадянина України ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Повне рішення складене 15.02.2018.

Головуючий: В. В. Овдієнко