Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

місто Київ

справа № 430/1281/14-ц

провадження № 61-13014св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - приватний нотаріус Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Незнайко Євген Вікторович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Луганської області у складі судді Коротенко Є. В. від 19 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року позов задоволено; визнано недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1, з усіма наявними на ньому надвірними господарськими будівлями та спорудами, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, посвідчений 24 листопада 2011 року приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Незнайко Є. В., зареєстрований в реєстрі за № 1690; визнано недійсним договір дарування магазину з літнім майданчиком, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, посвідчений 24 листопада 2011 року приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Незнайко Є. В., зареєстрований в реєстрі за № 1691; вирішено питання про стягнення судових витрат.

ОСОБА_5, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, зазначено про необхідність подання заяви про поновлення строку із наведенням інших поважних підстав пропуску строку апеляційного оскарження.

На виконання зазначеної ухвали апеляційного суду ОСОБА_5 подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в якій зазначено, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції пропущений ним з поважних причин, оскільки на час звернення до суду існували об'єктивні перешкоди, зокрема, він мешкає у районі проведення антитерористичної операції, де фактично не функціонує банківська система та поштові відділення, а також те, що копію повного тексту оскаржуваного рішення суду першої інстанції отримав 05 березня 2017 року. Також заявник посилався на те, що у період з 01 до 05 березня 2017 року він знаходився у відрядженні за місцем роботи.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_5 строку на апеляційне оскарження рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року у зазначеній справі. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року відмовлено.

У своїх висновках суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявник не надав суду належних доказів, що підтверджують поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, тому відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року).

ОСОБА_5, не погодившись із ухвалою апеляційного суду, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою з вимогою скасувати це судове рішення, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтовується доводами про порушення норм процесуального права, зокрема тим, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження не зумовлені його бездіяльністю, вони спричинені винятковою ситуацією в країні, проживанням заявника в районі проведення антитерористичної операції, що ускладнило вчасне звернення із апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції. Також заявник зазначає, що копію повного тексту оскаржуваного рішення суду першої інстанції ним отримано 05 березня 2017 року, в період з 01 до 05 березня 2017 року він знаходився у службовому відрядженні, що зумовило час подання його апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в справі, ухвалою від 14 вересня 2017 року справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області Незнайко Є. В., про визнання недійсними правочинів призначено до судового розгляду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження 13 березня 2018 року передано до Верховного Суду.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, за наслідками чого зробив висновки, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції підлягають застосуванню правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України 2004 року, згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, мають право одержувати копії рішень, ухвал, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У частині третій статті 297 ЦПК України 2004 року визначено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Згідно із частиною першою статті 218 ЦПК України 2004 року рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Головуючий роз'яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду.

Відповідно до статті 222 ЦПК України 2004 року копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 був присутній в судовому засіданні 20 лютого 2017 року під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції. Отже, строк на апеляційне оскарження, передбачений частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року, закінчився 02 березня 2017 року.

У разі якщо недотримання строків апеляційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, зокрема особі не надіслана протягом строку на апеляційне оскарження копія повного тексту рішення суду першої інстанції, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 лютого 2017 року у справі № 6-3102цс16. Підстав відступити від наведеного висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

Повний текст рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року ОСОБА_5 отримав лише 03 березня 2017 року, що підтверджується особистим підписом у відповідній графі рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції отримано ОСОБА_5 після спливу строку на апеляційне оскарження, встановленого частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року, що істотно обмежило можливість цього учасника справи подати апеляційну скаргу на рішення у встановлений процесуальний законом строк.

В оцінці доводів заявника Верховний Суд виходить з того, що у процесуальному законі передбачається визначення певного розумного за тривалістю проміжку часу, протягом якого за звичайних умов учасник розгляду справи матиме можливість скласти скаргу на певне судове рішення; такий строк визнається об'єктивно необхідним для вчинення такої процесуальної дії, якщо сторона діє добросовісно та зважено.

З апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року звернувся 15 березня 2017 року, подавши клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що строк апеляційного оскарження пропущений ним з поважних причин, оскільки повний текст рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року ним отримано лише 05 березня 2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без руху та надано заявнику тридцятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Підстави, на які заявник посилався у своєму клопотанні, апеляційним судом визнані неповажними, оскільки вони не підтверджені відповідними доказами.

У строки, визначені ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 подав до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року визнано неповажними підстави пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_5 рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року у зазначеній справі; у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 лютого 2017 року відмовлено.

На переконання Верховного Суду, під час оцінки наведених обставин судом апеляційної інстанції не враховано обставини, що мають істотне значення для вирішення цього процесуального питання, зокрема, суд зобов'язаний був врахувати, що заявник проживає поруч з лінією розмежування проведення антитерористичної операції на Сході України, що створює об'єктивні непереборні перешкоди для реалізації ним права на здійснення захисту своїх прав, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду із апеляційною скаргою у визначений законом строк.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин порушило б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

У § § 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13 від 29 жовтня 2015 року) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, § § 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд не виявив достатніх мотивів, щоб погодитися з висновками апеляційного суду у цій справі про те, що наведені ОСОБА_5 у апеляційній скарзі підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими та неповажними. Суд дійшов до переконання, що заявником наведені та обґрунтовані причини поважності пропуску строку (тривалістю два дні від строку, визнаного законом розумним для складання та подання апеляційної скарги) апеляційного оскарження, що не залежали від волі заявника і дійсно були пов'язані з істотними перешкодами та труднощами, що об'єктивно ускладнювали можливість відповідача (заявника) своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

За таких обставин оспорювана в касаційному порядку ухвала Апеляційного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 19 квітня 2017 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г.І. Усик