Справа № 346/3138/17
Провадження № 2/346/130/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючої судді Беркещук Б.Б.

з участю секретаря Матушевської Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння до відповідача ОСОБА_2 Посилається на те, що є власником транспортного засобу марки «OPELASTRA», державний номерний знак 772 78 ІВ, шасі (кузов, рама, коляска) № WOL000051N2687170, червоного кольоруна підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Коломийським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України 13 березня 2003 року за № 199665.

Даний транспортний засіб використовувався його сином ОСОБА_3 у власних потребах. Через деякий час ОСОБА_3 передав автомобіль за його , позивача, згодою в користування внуку ОСОБА_4. В даний час, спірний транспортний засіб знаходиться вже у відповідача ОСОБА_2, на передачу останньому транспортного засобу він згоди не надавав, а онук ОСОБА_4 без погодження з ним, позивачем, передав автомобіль своєму тестю відповідачу ОСОБА_2, який не має наміру добровільно його повернути. Про знаходження автомобіля у відповідача йому, позивачу, стало відомо лише в травні місяці 2017 року після категоричної відмови відповідача повернути спірний автомобіль.

На неодноразові його, позивача, звернення та звернення сина ОСОБА_3, онука ОСОБА_4 транспортний засіб продовжує залишатися у відповідача без законних на те підстав.

Вважає, що в даному випадку має місце використання відповідачем належного йому на праві власності майна без відповідної правової підстави.

Крім того, вважає, що онук ОСОБА_4 не вправі був передавати в користування належне йому майно, без його згоди, яку він не отримував, тому, належний йому транспортний засіб вибув з володіння без його волі, що порушує його права на використання та розпорядження в порядку встановленому чинним законодавством України.

Підтвердженням порушення його законних прав та інтересів є висновок наданий дільничним офіцером Коломийського відділу поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 від 17 травня 2017 року за результатами звернення ОСОБА_3 щодо неправомірних дій ОСОБА_2 по відмові в поверненні добровільно транспортного засобу марки «OPELASTRA», яким рекомендовано звертатися до суду для захисту порушеного права.

Представник позивача в попередньому судовому засіданні підтримав мотиви та вимоги позову, просив ухвалити рішення, яким зобовязати відповідача ОСОБА_2 повернути позиваачу ОСОБА_1 транспортний засіб марки «OPELASTRA», 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, шасі (кузов, рама, коляска) № WOL000051N2687170, червоного кольору та стягнути з нього судові витрати.

Позивач та його представник у судове засідання не з"явились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату час та місце слухання справи належно повідомлявся судовими повістками.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

У ст.3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 16 ЦК України та 20 ГК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, володілець майна є добросовісним чи недобросовісним його набувачем.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до приписів ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Під захистом права власності, за приписами наведеної норми, розуміється, зокрема, наявність у власника права вимагати усунення будь-яких порушень його права, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, повязаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном; наявність у власника права на судовий захист свого права власності.

Законодавство надає власникові можливість на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону й іншим правовим актам не зачіпаючи охоронювані законом інтереси інших осіб. Всі дії, що перешкоджають власникові на власний розсуд користуватись своїм володінням повинні бути припинені способами, установленими законом. Характер засобів, вибраних для захисту свого права, повинен відповідати характеру порушених правовідносин.

Так, одним із способів захисту права власності є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Згідно з приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. За допомогою цього позову власник захищає не тільки свої права на володіння та користування майном, а також і право на розпорядження ним, оскільки перебування майна у чужому незаконному володінні певним чином обмежує і право власника на розпорядження майном.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «OPELASTRA», державний номерний знак 772 78 ІВ, шасі (кузов, рама, коляска) № WOL000051N2687170, червоного кольоруна підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Коломийським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України 13 березня 2003 року за № 199665 (а.с.6).

Спірний транспортний засіб позивач ОСОБА_1 передав в користування своєму синові ОСОБА_3, якого останній передав внукові ОСОБА_4, який без погодження та без відома позивача, передав автомобіль в користування батькові своєї дружини відповідачу по справі ОСОБА_2 На даний час транспортний засіб перебуває у володінні відповідача, на що позивач своєї згоди не надавав та дізнався про це лише в травні місяці 2017 року після відмови відповідача повертати автомобіль.

Судом також встановлено, що позивач, його син та внук неодноразово зверталися до відповідача з вимогою повернути належний позивачу транспортний засіб, крім того зверталися з цього приводу до органів поліції.

З висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 17.05.2017 року сторонам з метою вирішення даного спірного питання рекомендовано в приватному порядку звернутись до суду.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_7 підтвердили факт, що спірний автомобіль належить позивачу та був переданий ним спочатку синові позивача ОСОБА_3, який передав його внукові позивача ОСОБА_4 Про те, що вказаним автомобілем користується відповідач їм стало відомо лише весною 2017 року, коли відповідач відмовився добровільно повертати транспортний засіб.

Свідок ОСОБА_4 внук позивача в судовому засіданні пояснив, що дійсно без дозволу та відома своїх батька ОСОБА_3 та дідуся позивача ОСОБА_1 передав належний позивачу транспортний засіб у користування вже колишньому тестеві відповідачу ОСОБА_2, котрий користувався ним біля 3-4 років і тепер відмовляється добровільно повернути автомобіль дідусеві. З вказаним питанням звертався до поліції де рекомендовано подавати позов до суду.

Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно з пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник має право витребувати своє майно від особи, яка, незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в листі від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», згідно яких, вирішуючи питання, пов'язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, судам слід враховувати положення статті 330 ЦК, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Зокрема, відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом.

Як випливає зі ст.387 ЦК України, віндикаційний позов є позовом власника про витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і за допомогою пред'явлення даного позову здійснюється захист права володіння, користування та розпорядження власника, оскільки, якщо майно вибуло зі сфери його майнового панування, власник фактично позбавляється можливості реалізувати жодне з прав, що складає зміст його субєктивного права.

Позивачем за віндикаційним позовом є, по-перше, власник, позбавлений володіння річчю (фізична особа, юридична особа, інші субєкти права власності, визначені ч.1 ст.318 ЦК України), а, по-друге, законний „титульний володілець» - особа, яка хоч і не є власником, але володіє майном на підставі, передбаченій законом або договором.

Відповідачем за віндикаційним позовом визнається особа, яка незаконно, без належної правової підстави володіє чужим майном. Незаконним володільцем вважається будь-яка особа, яка заволоділа чужим майном за відсутності правової підстави для цього.

Предметом віндикаційного позову є вимога позивача про повернення майна з незаконного володіння.

Обєктом віндикаційного позову є індивідуально-визначене майно, що збереглося в натурі, тобто саме те майно, яке попередньо вибуло з володіння власника чи титульного володільця.

Одна з умов застосування віндикаційного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов'язально-правових способів (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2016 р. у справі №6-2407цс15).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, власником автомобіля марки «OPELASTRA», державний номерний знак 772 78 ІВ є позивач ОСОБА_1, який передав у користування спірний автомобіль своєму синові ОСОБА_3, а ОСОБА_3 передав спірний автомобіль внукові позивача ОСОБА_4, який в свою чергу, без згоди та відома власника позивача ОСОБА_1, не маючи на це право безоплатно передав відповідачу ОСОБА_2 транспортний засіб, останній право власності на вказаний транспортний засіб не набув, договір дарування чи інші правочини між позивачем ОСОБА_1, ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 не укладені, тому спірний транспортний засіб вважається таким, що вибув з володіння власника позивача ОСОБА_1 поза його волею, а тому останній як власник майна має право витребувати належний йому на праві власності транспортний засіб «OPELASTRA», державний номерний знак 772 78 ІВ,шасі (кузов, рама, коляска) № WOL000051N2687170, червоного кольоруна підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Коломийським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України 13 березня 2003 року за № 199665, шляхом передачі відповідачем ОСОБА_2 транспортного засобу власнику позивачу ОСОБА_1, а тому позов ОСОБА_1 є обґрунтований та підлягає задоволенню.

Крім того з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 640 грн.

На підставі наведеного та ст.ст.316, 319, 321, 330, 387, 388 ЦК України, керуючись ст. ст. 247 ч.2, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, та передати власнику ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, транспортний засіб марки «OPELASTRA», державний номерний знак 772 78 ІВ,шасі (кузов, рама, коляска) № WOL000051N2687170, червоного кольоруна підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого Коломийським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України, виданого 13 березня 2003 року за № 199665.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 сплачений судовий збір у сумі 640 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня йогопроголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2018 року.

Суддя Беркещук Б. Б.