Справа № 462/6015/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/6921/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

в с т а н о в и л а:

в серпні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту, який в подальшому уточнював та в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 24154,38 дол. США, з яких: сума дострокового стягнення кредиту - 18149,71 дол. США; прострочена заборгованість по кредиту - 1930,80 дол. США; відсотки - 2922,26 дол. США; пеня - 1151,61 дол. США.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що 31.10.2007 року між сторонам банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 24/166-07К. Згідно з умовами вказаного договору позивач видав відповідачу кредит в сумі 33200 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,75% річних, з датою погашення кредиту - 30.10.2027 року. Відповідно до договору поруки ОСОБА_5 взяла зобов'язання відповідати перед позивачем солідарно з ОСОБА_2 за виконання усіх його зобов'язань перед позивачем в повному обсязі, що виникли з вищезазначеного кредитного договору. Проте ОСОБА_2 свої зобов'язання перед банком не виконує, не сплачує щомісячно проценти та не повертає суму основного боргу. В зв'язку з наведеним, просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 24154 (двадцять чотири тисячі сто п'ятдесят чотири) доларів США 38 центів заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 3654 гривень 00 коп. судового збору в рівних частках, тобто по 1827 гривень 00 коп. з кожного.

Дане заочне рішення в апеляційному порядку оскаржив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийняте без врахування всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема не погоджується із посиланням районного суду в рішенні про те, що обґрунтованих заперечень розміру заборгованості від відповідачів не надходило, оскільки, справа була розглянута без участі відповідача, то у нього не було можливості вчасно ознайомитися з матеріалами та надати суду належні заперечення та докази, що призвело до винесення судом необ'єктивного рішення. Крім того, зазначає, що всупереч нормам законодавства, ні в Кредитному договорі, ні в Додатку №1 до Кредитного договору, де відображено графік платежів, взагалі не вказано реальної процентної ставки, не зазначено та не враховано усіх супутніх витрат (послуг) позичальника. Також зазначає, що в оскаржуване рішення не містить усіх даних про суми коштів, що належать до сплати у кожному платіжному періоді у погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, ані в числовому, ані в процентному виразі. Відтак викликає сумнів спосіб нарахування банком процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, а також яким саме чином розприділялися кошти, внесені на погашення кредитної заборгованості. Крім того, звертає увагу суду на те, що поданий позивачем розрахунок заборгованості за Кредитним договором не містить достатньої та достовірної інформації про стан заборгованості за кредитним договором у розрізі сплачених/прострочених платежів. Подана у такий спосіб інформація носить виключно довідковий характер та не може вважатись розрахунком, оскільки виключає, власне, розрахунки як такі, а відтак вважає суму заборгованості недоведеною та такою, яка не відповідає дійсності. Також зазначає, що судом не взято до уваги факт припинення поруки, оскільки строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Таким чином, це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову) кредитор вчиняти не може. Такий висновок зробив Верховний Суд України у справі №6- 653цс 14 (постанова від 17 вересня 2014р.) Крім того, зазначає, що вимогу про повне дострокове погашення кредиту Банк ніби надсилав позичальнику 28.04.2015., однак, поручителю така вимога не надсилалася, а тому відповідно до ст. 559ЦК України порука припинилася. Враховуючи наведене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким у позові АТ «Універсал Банк» відмовити повністю.

В судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи, не з'явились, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянути справу у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідачів у солідарному порядку підлягає достроковому стягненню сума заборгованості в розмірі 24154,38 дол. США. оскільки відповідач ОСОБА_2 порушив термін платежів, що встановлені кредитним договором 24/166-07К від 31.10.2007 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що у 2007 році ВАТ «Універсал Банк» здійснював свою діяльність на підставі банківської ліцензії № 92 від 04.12.2001 року, виданої Національним банком України (т.1 а.с.185).

Згідно з дозволом № 92-1 від 07.12.2001 року, виданого Національним банком України ВАТ «Універсал Банк» мав право у 2007 році на ведення рахунків клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті (т.1 а.с.186-189). На даний час ПАТ «Універсал Банк» здійснює свою діяльність на підставі банківської ліцензії № 92 від 22.07.2009 року та дозволу № 92-1 від 24.09.2009 року, виданих Національним банком України (т.1 а.с.181-184).

Як вбачається із матеріалів справи 31.10.2007 року між сторонам ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 24/166-07К (т.1 а.с.12-15). Згідно з умовами вказаного договору позивач видав відповідачу кредит в сумі 33200 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,75% річних, з датою погашення кредиту - 30.10.2007 року 30.10.2027 року (п.п.1.1 договору). Підпунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь день прострочення. Відповідно до п.п. 10.3 кредитного договору банк має право вимагати достроково погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором , а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути банку суму заборгованості по кредиту, що залишилася, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку, зокрема у випадку якщо позичальник порушує термін платежів, що встановлені даним договором. Відтак, відповідно до кредитного договору заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитом та пеня підлягають поверненню у доларах США.

Відповідно до вимог ст. ст. 611, 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо, договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом(ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Крім того, згідно з ст. 553 ЦК України поручитель за договором поруки поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається із матеріалів справи, що 31.10.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_4 взяла зобов'язання відповідати перед позивачем солідарно з відповідачем ОСОБА_2 за виконання усіх його зобов'язань перед позивачем в повному обсязі, що виникли з вищезазначеного кредитного договору (т.1 а.с.18-20).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.95-97) ОСОБА_2 свої зобов'язання перед банком не виконує, не сплачує щомісячно проценти та не повертає суму основного боргу, а з грудня 2014 року взагалі припинив виконувати кредитні зобов'язання, в зв'язку із чим його заборгованість станом на 19.02.2016 року склала 24154,38 дол. США, з яких: сума дострокового стягнення кредиту - 18149,71 дол. США; прострочена заборгованість по кредиту - 1930,80 дол. США; відсотки - 2922,26 дол. США; пеня - 1151,61 дол. США.

На момент ухвалення судом оскаржуваного рішення сума боргу в розмірі 24154,38 дол. США еквівалентна в національній валюті України за офіційним курсом НБУ - 651926,72 грн. (24154,38 дол. США х 26,99 грн. /курс НБУ/ = 651926,72 грн. (т.1 а.с.179,180).

Таким чином, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима (зазначений правовий висновок міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 р. у справі № 6-190цс15).

Отже, оскільки при розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, дійшов до правильного висновку, що є правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2(позичальника) та ОСОБА_4(поручителя) в солідарному порядку.

Доводи апеляційної скарги про припинення поруки у відповідності до норм ч. 4 ст. 559 ЦК України не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки від 31 жовтня 2007 року поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови Основного договору(Кредитний договір № 24/166-07К від 31 жовтня 2007 року) і він погоджується з ними.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу(в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, винагороди/плати, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідальність поручителя та боржника є солідарною(п. 1.3, 1.4 Договору поруки від 31 жовтня 2007р.).

Із п. 4.1 Договору поруки від 31 жовтня 2007р. вбачається, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами і припиняється із припиненням всіх зобов'язань Боржника за Основним договором.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору поруки, укладеного між позивачем та ОСОБА_4 вбачається, що строк її припинення не встановлено, тому згідно з вимогами вказаних вище норм матеріального права порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом встановлено, що банком 28.04.2015 року, відповідачам були надіслані письмові вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, та у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги (т.1 а.с. 32,33). Вказані вимоги ні позичальником ні поручителем виконані не були. Отже у позивача виникло право на дострокове повернення кредиту.

З позовом до суду про стягнення заборгованості по даному кредитному договору позивач звернувся 28 серпня 2015 року, тобто в шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання в даному випадку у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про припинення дії поруки, є не обґрунтованими.

Інші, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 березня 2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета