Провадження № 2/761/3591/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Григоренко А.В.,

за участю :

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фролової О.О.

представника відповідача

Фролової О.О. - Підкови О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фролової Олени Олександрівни про визнання свідоцтва про придбання з прилюдних торгів недійсним, скасування запису про державну реєстрацію, визнання права власності та витребування майна, -

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фролової Олени Олександрівни (далі - відповідач 2) про визнання свідоцтва про придбання з прилюдних торгів недійсним, скасування запису про державну реєстрацію, визнання права власності та витребування майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 25.05.2000 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О. І. за реєстровим номером 1779, за яким ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла у дар житловий будинок під АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 641 кв. м. Право власності на житловий будинок позивач зареєстрував в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за реєстровим № 8100 від 13.06.2000 р. На підставі розпорядження Київського міського голови від 24.07.2001 р. № 934-МГ, позивач ОСОБА_5 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,0729 гектарів, із цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку і господарських будівель у АДРЕСА_1, про що видано Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 21.09.2001 р., зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 91-2-02792 від 21.09.2001 р. Позивач зазначає, що 25 травня 2017 року до будинку по АДРЕСА_1 прийшли три чоловіки, один із яких представився ОСОБА_10, нібито представником власника нерухомого майна, а саме земельної ділянки по АДРЕСА_1. Вказані особи залишили записку із вимогою про терміновий вихід на контакт осіб чи їх представників, чиє нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1. 26 травня 2017 року позивач, перевіривши дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дізналася, що її земельна ділянка належить зовсім іншій невідомій людині. Відповідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 31.01.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою О.О. видано свідоцтво про право власності НОМЕР_4, на земельну ділянку загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2. Відповідно до вказаного свідоцтва, ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги, затвердженого начальником Шевченківського районного юридичного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва Гоцій Б. І. від 30.07.2013 року, за яким відповідач став переможцем та придбав спірну земельну ділянку за 117000,00 грн. Позивач ніколи не передавала в заставу чи іпотеку, боржником у виконавчому провадженні не була, про проведення прилюдних торгів не повідомлялася, в будинку все життя безперервно, починаючи з 1975 року, проживає мати позивача, а також сім'я рідної сестри позивача, в тому числі двоє неповнолітніх дітей, намірів відчужувати будинок та землю позивачка ніколи не мала, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, ніколи не була предметом застави, іпотеки, арешту чи предметом судового розгляду. Позивач вважає, що свідоцтво про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3 від 31.01.2017 року є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки акт прилюдних торгів не видавався, а прилюдні торги не проводились. Позивач ОСОБА_5 ніколи не була відповідачем по справі у суді, не була боржником у виконавчому провадженні, щодо неї відсутні будь-які відомості у реєстрі боржників. Згідно розгорнутої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо земельної ділянки 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, в реєстрі наявний єдиний запис - про реєстрацію права власності з відкриттям розділу. Запис про накладення та погашення арешту на майно відсутній, що свідчить про відсутність будь-якого виконавчого провадження, де боржником міг виступати позивач ОСОБА_5. Арешт на земельну ділянку ніколи не накладався, а нерухоме майно ніколи не реалізовувалось із прилюдних торгів. Тобто акт реалізації майна з прилюдних торгів, затверджений начальником Шевченківського районного юридичного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва Гоцій Б. І. від 30.07.2013 року, не видавався.

Тому, позивач, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд визнати недійсним свідоцтво про придбання з прилюдних торгів від 31.01.2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою О.О., за реєстровим НОМЕР_4, за яким зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,0725 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна № 000); скасувати запис № 18854820 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (реєстраційний номер нерухомого майна 000); визнати за ОСОБА_5 (без ідентифікаційного номера, відмітка в паспорті НОМЕР_5, виданий Шевченківським РУ ГУ МВС Ураїни в місті Києві, 20 грудня 2001 р.) право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна № 000); витребувати земельну ділянку загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна № 000) з володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_5 (без ідентифікаційного номера, відмітка в паспорті НОМЕР_5, виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, 20 грудня 2001 р.).

29.05.2017 року представником позивача було подано до суду заяву про забезпечення позову, яку 24.07.2017 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва було задоволено.

09.06.2017 року представником позивача було подано до суду заяву про прискорення розгляду заяви про забезпечення позову.

09.10.2017 року представником позивача було подано до суду заяву про витребування доказів, яка була задоволена в судовому засіданні 10.10.2017 року.

10.11.2017 року представником позивача було подано до суду заяву про зміну (доповнення) позовних вимог, яку було прийнято до розгляду.

03.01.2018 року до суду надійшла відповідь відповідача на запит суду про витребування документів та пояснення, які долучено до матеріалів справи.

24.01.2018 року у судовому засіданні представником позивача було долучено копію висновку експерта.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, зазначивши, що акт реалізації майна з прилюдних торгів, затверджений начальником Шевченківського районного юридичного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва Гоцій Б. І. від 30.07.2013 року - недійсний, оскільки виконаний не ним, про що свідчить наданий висновок експертів.

Відповідач 1 у судовому засіданні поклався на розсуд суду, зазначивши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Відповідач 2, представник відповідача 2 у судовому засіданні позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі, зазначивши, що при вчиненні нотаріусом нотаріальної дії - видачі свідоцтва та реєстрації права власності було дотримано вимог чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 25.05.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О. І. за реєстровим номером 1779, за яким ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла у дар житловий будинок під АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 641 кв. м. (а.с. 7-8).

На підставі розпорядження Київського міського голови від 24.07.2001 року № 934-МГ, позивач ОСОБА_5 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,0729 гектарів, із цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку і господарських будівель у АДРЕСА_1, про що видано Державний акт на право власності на землю від 21.09.2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 91-2-02792 від 21.09.2001 року (а.с. 10).

Позивач зазначає, що 25 травня 2017 року до будинку по АДРЕСА_1 прийшли три чоловіки, один із яких представився ОСОБА_10, нібито представником власника нерухомого майна, а саме земельної ділянки по АДРЕСА_1, вказані особи залишили записку із вимогою про терміновий вихід на контакт осіб чи їх представників, чиє нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься лист з даною інформацією (а.с. 16).

Відповідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 31.01.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою О.О. видано свідоцтво про право власності НОМЕР_4, на земельну ділянку загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

Відповідно до вказаного свідоцтва, ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги, затвердженого начальником Шевченківського районного юридичного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва Гоцій Б. І. від 30.07.2013 року, за яким відповідач став переможцем та придбав спірну земельну ділянку за 117000,00 грн. (а.с. 13).

Відповідно відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві №2015 від 01.06.2017 року, в даних, які містяться в програмному забезпеченні АСВП АРМ «Виконавець» та АРМ «Виконавець» (спецрозділ), виконавчих документів, де боржником є ОСОБА_5 до Відділу не надходило та на виконанні не перебувало, будь-які дії відносно реалізації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів, який затверджений начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва Гоцієм Б. І. від 30.07.2013 року не видавався (а.с. 31).

Відповідно до відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 12.06.2017 року, станом на 12.06.2017 року у відділі відсутні виконавчі провадження, стороною за якими є ОСОБА_5, державними виконавцями відділу не видавався акт про проведення прилюдних торгів, затверджений начальником відділу від 30.07.2013 року щодо земельної ділянки загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 62).

Відповідно до відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-8139 від 05.07.2017 року, об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору дарування (а.с. 65).

В матеріалах справи міститься Акт державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 26.07.2013 року, відповідно якого боржником зазначено ОСОБА_5, а стягувачем - ПАТ «Сведбанк», переможцем аукціону став ОСОБА_2, акт видано на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів 12-1144/13 від 01.07.2013 року (а.с. 97).

Відповідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №8-4/2569 від 21.12.2017 року, призначеної відповідно до постанови від 09.12.2017 року про призначення почеркознавчої експертизи, винесеної старшим слідчим Габінет М.В., в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.06.2017 року за №0006605, підпис у графі: «ЗАТВЕРДЖУЮ» Начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві __2013__Б.І. Гоцій» у акті державного виконавця про реалізацію арештованого майна від 26.07.2013 року, виконаний не гр. Гоцієм Богданом Ігоровичем, а іншою особою.

Позивач вважає, що всі документи, які були надані приватному нотаріусу для видачі свідоцтва про право власності, були сфабриковані та підроблені, про що свідчить наданий висновок експертизи.

Відповідно до постанови від 18 листопада 2015 року (справа № 6-1884цс15) Верховний Суд України зазначив, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, установлених частиною першою ст.215 ЦК України. Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням. Таким чином, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину.

У відповідності до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів регулюється Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року № 656/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за № 427/25204.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові № 3-112гс14 від 23.09.2014 року прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення).

Тимчасовим положенням передбачено вимоги щодо проведення таких торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3) по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4), і по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Відповідно до п. 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Згідно розділу 4 Тимчасового положення прилюдні торги розпочинаються з оголошення ліцитатором порядку їх проведення. Лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців, за кожним лотом, що виставляється на прилюдні торги, ліцитатор оголошує номер, указаний в інформаційній картці, назву, коротку характеристику майна, стартову ціну. У ході торгів учасники прилюдних торгів повідомляють про готовність придбати заявлений лот за оголошену ліцитатором ціну, піднімаючи аукціонну картку з номером, повернутим до ліцитатора, або одночасно піднімають картку учасника прилюдних торгів і пропонують свою ціну. Якщо протягом трьох хвилин після триразового оголошення стартової ціни покупці не висловлюють бажання придбати майно за ціною, оголошеною ліцитатором, то запропонований об'єкт продажу знімається з торгів і прилюдні торги за даним лотом не проводяться. Повторні прилюдні торги проводяться не раніше ніж через місяць з часу проведення перших прилюдних торгів. Порядок підготовки і проведення прилюдних торгів, визначений цим Положенням, є обов'язковим у разі проведення повторних торгів. На повторних торгах стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30%. Якщо майно не було продане або прилюдні торги не відбулися, то майно знімається з прилюдних торгів. Якщо запропонована учасником прилюдних торгів ціна є більшою за ціну, запропоновану ліцитатором, то останній називає номер учасника і запропоновану ним ціну. Якщо протягом трьох хвилин після триразового повторення останньої ціни не буде запропоновано вищої ціни, то ліцитатор одночасно з ударом молотка оголошує про продаж лота, називає продажну ціну й номер переможця, під яким він зареєстрований як учасник прилюдних торгів.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.

Цей висновок узгоджується і з нормами статей 650, 655 та частини 4 статті 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ 6 Тимчасового положення, стаття 34 Закону України "Про нотаріат").

Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки за змістом частини 1 статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

За умовами п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Результатом прилюдних торгів є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги.

Таке свідоцтво є документом, що посвідчує право власності та підставою державної реєстрації прав власності за покупцем.

Наслідком визнання прилюдних торгів недійсними є визнання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів незаконним та його скасування ( пункт 27 Постанови №3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ»), так як таке свідоцтво, видане владним органом, суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права.

На підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою Оленою Олександрівною за реєстровим НОМЕР_4, за яким зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна №000).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві №2015 від 01.06.2017 року, в даних, які містяться в програмному забезпеченні АСВП АРМ «Виконавець» та АРМ «Виконавець» (спецрозділ), виконавчих документів, де боржником є ОСОБА_5 до Відділу не надходило та на виконанні не перебувало, будь-які дії відносно реалізації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів, який затверджений начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва Гоцієм Б. І. від 30.07.2013 року не видавався.

Крім того, як встановлено почеркознавчою експертизою підпис начальника у акті державного виконавця про реалізацію арештованого майна від 26.07.2013 року, виконаний не гр. Гоцієм Богданом Ігоровичем, а іншою особою.

Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, що будь-які дії відносно реалізації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів, який затверджений начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва Гоцієм Б. І. від 30.07.2013 року не видавався, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання свідоцтва про придбання з прилюдних торгів від 31.01.2017 року, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою Оленою Олександрівною за реєстровим НОМЕР_4, за яким зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна №000) недійсним.

Щодо позовних вимог в частині скасування запису №18854820 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3 (реєстраційний номер нерухомого майна №000), то суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з частиною 3 статті статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до положень статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Постанова Пленуму Верховного Суду України N 5 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в пункті 19 роз'яснює, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині витребування земельної ділянки загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна №000) з володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_5.

Щодо позовної вимоги в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, то суд уже фактично розглянув дану вимогу, шляхом витребування майна з володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_5.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст.216 ЦК України).

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги, що відповідно до відповіді Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві №2015 від 01.06.2017 року виконавчих документів, де боржником є ОСОБА_5 до Відділу не надходило та на виконанні не перебувало, будь-які дії відносно реалізації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів, який затверджений начальником Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва Гоцієм Б. І. від 30.07.2013 року не видавався, враховуючи висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №8-4/2569 від 21.12.2017 року, відповідно якого, підпис начальника у акті державного виконавця про реалізацію арештованого майна від 26.07.2013 року, виконаний не гр. Гоцієм Богданом Ігоровичем, а іншою особою, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання свідоцтва про придбання з прилюдних торгів від 31.01.2017 року, видане Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою Оленою Олександрівною за реєстровим НОМЕР_4, за яким зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна №000) недійсним; скасування запису №18854820 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1; витребування земельної ділянки, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_5.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 215, 216, 328, 387 ЦК України, ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 82, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, без ідентифікаційного номера, відмітка в паспорті НОМЕР_5, виданий Шевченківським РУГУ МВС України в м. Києві 20.12.2001 року) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фролової Олени Олександрівни (АДРЕСА_3) про визнання свідоцтва про придбання з прилюдних торгів недійсним, скасування запису про державну реєстрацію, визнання права власності та витребування майна - задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про придбання з прилюдних торгів від 31.01.2017 року, видане Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою Оленою Олександрівною за реєстровим НОМЕР_4, за яким зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна №000).

Скасувати запис №18854820 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3 (реєстраційний номер нерухомого майна №000).

Витребувати земельну ділянку загальною площею 0,0729 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна №000) з володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_5.

В задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 09.02.2018 року.

Суддя