Справа № 466/5202/17 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/7024/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської національної галереї мистецтв імені ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького, третя особа Міністерство культури України про визнання бездіяльності щодо ненадання щорічної відпустки,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2017р. ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького, третя особа Міністерство культури України, в якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати бездіяльність генерального директора Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького - ОСОБА_4 щодо ненадання їй щорічної відпустки протиправною, і такою, що порушує її трудові права, як працівника.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що працювала у Львівській національній галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького з 10.09.1990р. Згідно затвердженого ген директором графіку відпусток працівників за 2017 рік, їй повинні були надати відпустку за 2016 рік в червні 2017 року. Так, 31.05.2017р. та 05.06.2017р. нею були подані відповідні заяви про надання відпустки, однак генеральний директор ОСОБА_4 у підписанні такої, а також наданні відпустки відмовив без пояснення жодних причин. Такі дії ген директора вона вважає неправомірними і незаконними, оскільки вона не могла отримати відпустки, згідно встановленого графіку, а також пройти реабілітацію після тривалої хвороби. Оскільки порушенні її трудові права, як працівника, була змушена звернутись до суду за їх захистом.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано бездіяльність генерального директора Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г.Возницького - ОСОБА_4 щодо ненадання ОСОБА_3 щорічної відпустки - протиправною.

Стягнуто з Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г.Возницького 1600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору в дохід держави.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - Львівська національна галереї мистецтв ім. Б.Г.Возницького.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та з не повним з'ясуванням усіх фактичних обставин справи. Крім того, зазначає, що суд не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення. Зокрема зазначає, що задовольняючи даний позов суд прийшов до невірного висновку, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би доводив бездіяльність у вигляді ненаданні відпустки чи зволіканні у її наданні. Натомість, генеральним директором у резолюції на заяві було зазначено, що відпустку буде надано засіданням вченої ради, на якій мав розглядатись звіт позивача про виконану нею роботу. Також зазначає, що графік відпусток взагалі не розглядався судом, оскільки його не було подано до суду. Крім того у липні 2017 року позивачем було подано заяву про звільнення, у цей період, тобто у липні місяці, було призначено передачу фондів, закріплених за позивачем. Відтак, актуальність відпустки було втрачено з ініціативи позивача. Враховуючи наведене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 18.03.2004 «Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу».

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду, що випливає із трудових відносин, а саме зміна формулювання причин звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відтак є підстави для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги без повідомлення учасників справи.

Заслухавши судцю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 неодноразово подавала Генеральному директору Львівської національної галереї мистецтв ім.. ОСОБА_2 ОСОБА_4 заяви про надання щорічної основної, однак її звернення залишились без реагування у звязку з чим були порушенні трудові права позивача, як працівника, а тому слід визнати бездіяльність генерального директора Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г.Возницького - ОСОБА_4 щодо ненадання ОСОБА_5 щорічної відпустки протиправною.

Проте, з такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Статтею 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності.

Згідно ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. що передбаченост.75 КЗпП України.

У відповідності до положень ч.ч. 4-5 ст. 79 КЗпП України та ст. 10 Закону, черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Згідно ч. 1ст. 6 Закону України «Про відпустки»,щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору.

Також порядок надання відпусток, передбачений ст. 10 Закону України «Про відпустки», згідно з якою черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. Конкретний період надання щорічних відпусток, у межах установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 10 вересня 1990 року по 08 серпня 2017 року працювала у Львівській національній галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького, що стверджується наказом про прийняття на роботу генерального директора ОСОБА_2 № 151 від 14.09.1990 року та наказом про звільнення генерального директора ОСОБА_4 № 240 від 08.08.2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 79, ч. 3 ст. 80 КЗпП України, черговість надання відпусток визначається графіком, який затверджується власником або уповноваженим ним органом за погодженням з профспілковим чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і перенесення її на інший період допускається тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з профспілковим або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Відповідно до графіку відпусток працівників Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г. Возницького на 2017 рік, що затверджений генеральним директором, ОСОБА_3 повинні надати відпустку за 2016 рік в червні 2017 року.

Як вбачається із заяв ОСОБА_3, остання 31.05.2017 року та 05.06.2017 року подавала Генеральному директору Львівської національної галереї мистецтв ім. Б.Г.Возницького ОСОБА_4 заяви про надання щорічної основної відпустки.

Водночас, на копіях заяв про надання щорічної основної відпустки не міститься штемпелів про їх реєстрацію відповідачем, а відтак відсутні відомості про отримання ним таких заяв.

Крім того, як вбачається з заяви ОСОБА_3 від 11.07.2017 року про надання їй відпустки на заяві міститься штемпель про реєстрацію такої заяви, а також резолюція про те, що питання про надання відпустки буде вирішуватись після засідання наукової ради та затвердження звіту ОСОБА_3 про проведену наукову роботу з врахуванням виробничих потреб.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2017 року ОСОБА_3 написала заяву на звільнення.

З наказу про звільнення за №240 від 08.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 звільнити з посади з 09.08.2017 року та бухгалтерсько-фінансовому відділу виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку, а саме 18 календарних днів за робочий період 06.05.2016р.-06.05.2017 р., та 7 календарних днів за робочий період 06.05.2017р.-06.05.2018р.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить у діях відповідача порушення вимог законодавства про працю щодо ненадання позивачці щорічної чергової відпустки.

Відтак, вимоги позивачки щодо порушення з боку відповідача її права на відпустку не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи передбачені ст. 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Львівської національної галереї мистецтв ім.. ОСОБА_2, третя особа Міністерство культури України про визнання бездіяльності щодо ненадання щорічної відпустки відмовити.

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 03 липня 2018 року.

Керуючись ст.ст. 268, 274, 367, 368, п.2 ч.1 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Львівської національної галереї мистецтв ім.. ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2017 року скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Львівської національної галереї мистецтв ім.. ОСОБА_2, третя особа Міністерство культури України про визнання бездіяльності щодо ненадання щорічної відпустки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівської національної галереї мистецтв ім.. ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1760 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.07.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6