Провадження № 2/331/360/2018
Справа № 331/5768/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :

головуючого - судді - Скользнєвої Н.Г.

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( адреса реєстрації та проживання : 69000, м. Запоріжжя, вул.. Фортечна/Поштова, 44/111) до ОСОБА_2 ( адреса реєстрації : 70450, Запорізька обл.., Запорізький район, смт Кушугум, вул. Перемоги ,буд. 71) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

21.08.2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000, 00 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 2014 року по березень 2017 вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2, після припинення шлюбних відносин вони стали мешкати окремо.

Від зазначеного шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після припинення шлюбних відносин залишився мешкати з нею та знаходиться на її утриманні.

З моменту припинення шлюбних відносин (весна 2017 року) ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання сина не надає, син перебуває на обліку у лікаря ортопеда, потребує додаткових витрат на лікування, придбання ортопедичного взуття, тому вона бажає отримувати аліменти на утримання сина за рішенням суду, та вважає, що аліменти на утримання сина повинні бути визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн..

На підставі викладеного, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення сином повноліття.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на їх обґрунтованість та доведеність, просила суд при ухваленні по справі рішення окрім фактів викладених по тексту позову та доданих до нього документів, врахувати надані у судовому засіданні пояснення.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Заперечуючи проти позовної вимоги в іншій частині зазначив, що він дійсно офіційно не працює, періодично виїжджає до Польщі на заробітки, по поверненню із заробітків зустрічається з сином, займається його вихованням, духовним та фізичним розвитком, водить гуляти до парку, дитячих торгово-розважальних центрів, купує йому харчі, одяг, взуття, іграшки, тощо. Кожного місця надсилає ОСОБА_1 засобами поштового звязку кошти у якості аліментів на утримання сина, проте ОСОБА_1 їх не отримує, свої відмови мотивує бажанням отримувати аліменти на утримання сина лише за рішенням суду. Остаточно, просив суд позов ОСОБА_1 задовольнити частково, стягувати з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1000,00 грн. щомісячно.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицької В.М. від 23 серпня 2017 року провадження у цій справі відкрито ( а.с.7).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2017 року позо задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2 000, 00 грн. щомісячно, починаючи з 21.08.2017 р. до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн. Рішення в частині суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. ( а.с. 22-23).

1.12.2017 р., ОСОБА_2, не погоджуючись з заочним рішенням суду від 19.10.2017 р., звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду ( а.с. 31-32).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року заочне рішення суду від 19.10.2017 р. у цій справі скасовано, призначено справу до розгляду в загальному порядку ( а.с.41).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 9 січня 2018 року ( підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи : перебування судді Світлицької В.М. у відрядженні, Розпорядження керівника апарату суду № 1 від 05.01.2018 року) справу передано в провадження судді Скользнєвої Н.Г.(а.с. 56)

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 січня 2018 року зазначена справи прийнята до провадження та призначена до розгляду у підготовче судове засідання. ( а.с. 57-58).

05.03.2018 р. від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву, з доданими до нього копіями документів. З письмового відзиву відповідача вбачається, що відповідач позов визнає частково та просить суд стягувати з нього на утримання сина у розмірі 1/4 частин його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно. Після припинення шлюбних відносин він постійно надає сину матеріальну допомогу, а саме: на медичні препарати та ортопедичне взуття 3380,06 грн., на гігієнічні засоби 130,24 грн., на дитячий садок та книжки 618,86 грн., поштові перекази на імя ОСОБА_1 2110,00 грн., про що свідчать долучені до матеріалів справи письмові докази. Вважає, що посилання позивача про ненадання з його боку матеріальної допомоги є безпідставними. (а.с. 92-93)

Ухвалою суду від 05 березня 2018 року закрито підготовче провадження по зазначеній справі та її призначено до розгляду по суті. (а.с. 97)

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення позивача та відповідача, письмовий відзив відповідача, додані до справи копії документів, приходить до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що з 2014 року по березень 2017 ОСОБА_1 перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2, після припинення шлюбних відносин вони стали мешкати окремо.

Від зазначеного шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після припинення шлюбних відносин залишився мешкати з ОСОБА_1. (а.с. 5)

У звязку із знаходженням на утриманні ОСОБА_1 неповнолітнього сина, остання бажає отримувати аліменти на утримання сина на підставі судового рішення.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з положеннями частини 2 статті 182 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» N 2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

-дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень;

-дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень;

-працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня;

-осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у твердій грошовій сумі, а тому виходячи з імперативного права позивача на визначення способу стягнення аліментів з урахуванням ст..ст. 183-184 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про необхідність присудження аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, а також вимог ст..ст. 180, 182-184 СК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

При визначенні розміру аліментів у вищезазначеному розмірі суд враховує те, що відповідач офіційно не працює, у звязку з чим має не регулярний та мінливий дохід; матеріальне становище як позивача, так і відповідача; факт надання відповідачем позивачеві в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини; факт участі відповідача у вихованні сина, його духовного та фізичного розвитку, а також у забезпеченні дитини медичними та гігієнічними засобами, придбанні одягу та взуття, їжі; відношення сторін до виконання обовязку щодо утримання малолітнього сина, визначені у ч. 9 ст. 7 СК України загальні засади регулювання сімейних відносин, а саме: справедливість, добросовісність і розумність.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від розміру мінімального прожиткового мінімуму у місячному розмірі, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Оскільки прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2017 року становив 1600,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 640,00 грн.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст.. 180-184 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( адреса реєстрації та проживання : 69000, м. Запоріжжя, вул.. Фортечна/Поштова, 44/111), задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1), який зареєстрований та мешкає за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул.. Перемоги, буд. № 71, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6/ПоштоваАДРЕСА_1, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 21 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1), який зареєстрований та мешкає за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул.. Перемоги, буд. № 71, на користь держави судовий збір за подання позову майнового характеру в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Роз'яснити сторонам, що у відповідності зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений чи збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Повний текст судового рішення складено 27 червня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

20.06.2018