Справа № 212/3660/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., справа № 2/212/1952/18 212/3660/18, позивач ОСОБА_1, відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, в залі суду в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, представники сторін: позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - адвокат ОСОБА_4,-

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що він є сином ОСОБА_5, який помер 15 лютого 2007 року.

Актом №49 комунального закладу «Обласний центр медико - соціальної експертизи» Управління охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації» від 22.08.2007 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_5 з встановленим йому за життя професійним захворюванням.

Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 07 вересня 2005 року причиною виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 було визнано його роботу в умовах впливу шкідливих факторів, рівень яких перевищував граничну допустиму концентрацію.

Посилаючись на те, що смерть батька стала для нього великим горем та тяжкою втратою, у зв'язку чим йому завдано моральну шкоду, позивач, на підставі статей 153, 237-1 КЗпП України, статей 1, 4, 13 Закону України «Про охорону праці», статей 23, 268, 1168 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», просив суд стягнути з відповідача 100 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його батька, внаслідок професійного захворювання.

01 червня 2018 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження.

Відповідач скористався право надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити .

22 червня 2018 року до суду направлено клопотання відповідачем про розгляд справи в загальному провадженні, яке за результатами розгляду 26.06.2018 року, залишено без задоволення.

26.06.2018 року представником у судовому засіданні заявлено клопотання про надання оригіналів документів, копії яких долучено до справи, для огляду у суді, яке задоволено.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити , посилаючись на обставини, зазначені у позові.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_4 проти позову заперечував, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву.

Допитавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5, батько позивача ОСОБА_1, (а.с.8), працював у період з 18.10.1957 року по 04.10.1958 року машиністом транспортера дробильно- сортувальної фабрики, з 08.04.1996 року по 02.06.2001 року слюсарем черговим та з ремонту обладнання , майстром та механіком дробильно- сортувальної фабрики шахти ім. Леніна ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є відповідач (копія трудової книжки).

Відповідно до Акту розслідування професійного захворювання форми П-4 від 07 вересня 2005 року комісією проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання пилового бронхіту ОСОБА_5, який має загальний стаж роботи 41 рік 9 місяців, за цією професією ( майстер) 5 років 2 місяці, в цьому цеху 8 років 9 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 28 років 5 місяців ; професійне захворювання виникло з обставин несистематичного застосування комплекса пилеподавлення на робочих місцях, умови праці характеризували запиленістю робочої зони , що перевищувала ГДК ( а.с. 4,5) , причиною виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 було визнано тривалу дію протягом 28 років 5 місяців на організм запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував граничну допустиму концентрацію.

15 лютого 2007 року ОСОБА_5 помер (а.с.7).

Відповідно до довідки (а.с. 6) комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Управління охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 22.08.2007 року , акт №49, встановлений звязок смерті з професійним захворюванням (а.с.6).

Встановлюючи правовідносини суд дійшов висновку , що оскільки ОСОБА_5 працював на ВО«Кривбасруда» та ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» і професійне захворювання, яке потягло за собою його смерть, пов'язане із виробництвом, тому його синові має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які породили цивільне право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобовязання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобовязаний зясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачуу звязку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року.

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», a розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що нормами 440-1 Цивільного кодексу Української РСР не було передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка від професійного захворювання.

Суд виходить з того, що смерть ОСОБА_5 сталася внаслідок отриманого професійного захворювання на виробництві, у звязку із чим покладає обовязок відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю батька , на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» .

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд встановивши обставини справи, давши їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у звязку з втратою близької людини.

Разом з тим вважає, що з урахуванням розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, а саме обставини виникнення професійного захворювання та смерті батька позивача , беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, який назавжди втратив турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, повязаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 153,237-1 КЗпП України, Законом України « Про охорону праці», ст. 440-1 ЦК Української РСР, ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд ,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», місце знаходження юридичної особи м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1а, поточний рахунок 6075 у ПАТ «Перший інвестиційний банк» м. Київ, МФО 300506, код ЄРДПОУ 26410155, поточний рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «Перший інвестиційний банк» м. Київ, МФО 333851, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,

який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятьдесят тисяч ) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», місце знаходження юридичної особи м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1а, поточний рахунок 6075 у ПАТ «Перший інвестиційний банк» м. Київ, МФО 300506, код ЄРДПОУ 26410155, поточний рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «Перший інвестиційний банк» м. Київ, МФО 333851, на користь держави судові витрати в розмірі 704 грн 80 коп.

В решті частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. Н. Борис