Справа № 640/2693/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року Київський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді - Сенаторова В.М.,

при секретарі - Явнюк К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила визнати за неї в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70,0 кв.м., житловою 42,2 кв.м.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що 20.12.1980 року між неї та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1504.

На час звернення до суду шлюб не розірваний. За час шлюбу, позивачем та відповідачем була придбана у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, за наступних обставин: відповідач у 1989 році став членом житлового кооперативу «Околиця-4» та за спільні кошти з позивачем здійснив виплату вартості квартири.

Після чого за дорученням, яке було видане відповідачем на ім'я позивача, на підставі розпорядження Харківської міської ради від 29.08.2012 року було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно б/н від 25.09.2012 року на ім'я відповідача. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано КП «Харківське МіськБТІ».

З 11.01.1991 року позивачка та відповідач мають місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3

Позивач вважає, що оскільки спірна квартира була придбана за час шлюбу вона є об'єктом спільної сумісної власності, у зв'язку з чим підлягає поділу.

Окрім того, позивач посилається на норми ЗУ «Про кооперацію», вказує, що виплата пайових внесків членом житлово-будівельного кооперативу прирівнюється до купівлі-продажу майна, у зв'язку з чим спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін по справі.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1В, не зявилася, направила до суду заяву слухати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримає.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, направив до суду заяву слухати справу за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечував..

Суд перевірив матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно абз.2 ст.19-1 ЗУ «Про кооперацію», у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно - будівельного, гаражно - будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Таким чином, спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін по справі та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи » ( зі змінами і доповненнями) згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення вказаних правовідносин) член ЖБК, який повністю вніс свій пайових внесок на квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

На підставі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і

більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя, на майно, набуте у шлюбі, презюмується законом.

У разі поділу спільного сумісного майна подружжя за ст.70 СК України, частки кожного є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В порядку ст. ст. 69, 70, 71 ч. 5 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що спірна квартира була придбана в період шлюбу та є спільною власністю подружжя, а тому необхідно визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину зазначеної квартири, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 81, 82, 258, 259, 260, 264, 265 ЦПК України, ст. 368 ЦК України, ст. ст. 60, 68, 70 СК України, - суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: 61183, м. Харків, вул. Метробудівників, буд.№32, кв.№53 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70,0 кв.м., житловою 42,2 кв.м. Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя -