Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 635/7203/16-ц

провадження № 61-55 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.,
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-Харківський національний аграрний університет імені В. В. Докучаєва,
третя особа-Пузік Володимир Кузьмич (ректор Харківського національного аграрного університету імені В. В. Докучаєва),

розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_6 до Харківського національного аграрного університету імені В. В.Докучаєва, третя особа - Пузік Володимир Кузьмич (ректор Харківського національного аграрного університету імені В. В. Докучаєва), про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказів та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6на рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року, ухвалене суддею Назаренко О. В., та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року, постановлену колегією суддів у складі: ШвецовоїЛ. А., Котелевець А. В., Піддубного Р. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Харківського національного аграрного університету імені В. В. Докучаєва (далі - ХНАУ імені В. В. Докучаєва) та відповідно до уточнених позовних вимог вимагав визнання незаконним та скасування наказів ХНАУ імені В. В. Докучаєва від 05 вересня 2016 року № 181-к/1 «Про оголошення догани» (далі - наказ від 05 вересня 2016 року) та від 09 вересня 2016 року № 1116-к «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_6» (далі - наказ від 09 вересня 2016 року), поновлення його на посаді професора кафедри економічної теорії ХНАУ імені В. В. Докучаєва, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 131 389,44 грн. До справи у якості третьої сторони було залучено ректора Харківського національного аграрного університету імені В.В. Докучаєва, ПузікаВ. К.

2. Позовна заява мотивована тим, що позивач перебував у трудових відносинах із ХНАУ імені В. В. Докучаєва, зокрема наказом ХНАУ імені В. В. Докучаєва від 27 серпня 2009 року позивач був прийнятий на посаду доцента кафедри економічної теорії з виконанням відповідних трудових обов'язків до 31 серпня 2010 року.

3. Наказом ХНАУ імені В. В. Докучаєва від 29 червня 2010 року термін роботи позивача на займаній посаді продовжено за контрактом по 31 серпня2017 року. А наказом ХНАУ імені В. В. Докучаєва від 22 серпня 2012 року позивач був переведений за контрактом на посаду професора кафедри економічної теорії відповідного навчального закладу.

4. 29 серпня та 30 серпня 2016 року позивач з'явився на своє місце роботи, але не мав доступу до кабінету № 505, в якому раніше працював. Тим не менш, він виконував свої робочі обов'язки в ці дні. 31 серпня 2016 року позивач звернувся до лікаря.

5. 12 вересня 2016 року позивач отримав наказ від 05 вересня 2016 року, згідно із яким йому оголошено догану за прогули в період з 29 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року.

6. 13 вересня 2016 року позивач отримав наказ від 09 вересня 2016 року, відповідно до якого його звільнено із займаної посади за прогул, допущений в період з 29 серпня 2016 року по 09 вересня 2016 року.

7. Позивач додатково пояснив, що перебував на лікарняному на момент його звільнення.

8. Позивач вважає зазначені накази незаконними, оскільки він не допускав прогулів. Крім того не можуть бути застосовані за одне порушення трудової дисципліни два різних дисциплінарних стягнення одночасно. При звільненні було порушено процедуру отримання згоди профспілкового органу та вимоги статті 33 Закону України від «Про статус депутатів місцевих рад» 11 липня 2002 року № 93-IV (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про депутатів місцевих рад). В зв'язку з цим відповідні накази мають бути скасовані, а позивач поновлений на роботі з виплатою йому середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року (дата виправлена ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2017 року) позов ОСОБА_6 задоволено частково:

- визнаний незаконним наказ від 05 вересня 2016 року «Про оголошення догани» в частині посилання на прогул позивачем за період з 30 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року;

- визнаний незаконним наказ від 09 вересня 2016 року «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_6» в частині посилання на його прогул за період з 31 серпня 2016 року по 09 вересня 2016 року;

- вирішено змінити формулювання звільнення ОСОБА_6 на: звільнити професора кафедри економічної теорії, доктора наук ОСОБА_6 з 03 жовтня 2016 року у зв'язку з прогулом без поважних причин відповідно до пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України від 10 грудня 1971 року № 322-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - КЗпП України);

- вирішено стягнути з ХНАУ імені В.В. Докучаєва на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час його вимушеного прогулу за період з 17 вересня 2016 року по 03 жовтня 2016 року в розмірі 4 209,15 грн;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 вирішено відмовити.

10. Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем надано суду чисельні підтвердження фактів прогулу, допущених позивачем в різні періоди, в зв'язку з чим факт прогулів, допущених позивачем 29 серпня 2016 року та 30 серпня 2016 року знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і такі факти не спростовані позивачем, який не надав суду доказів поважності своєї відсутності на робочому місці в ці дні.

11. Посилання позивача на те, що у нього виник конфлікт з керівництвом ХНАУ імені В. В. Докучаєва суд не може прийняти до уваги як обставини, що підтверджують поважність відсутності позивача на робочому місці, оскільки відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку ХНАУ імені В. В. Докучаєва (а.с. 152-160) чітко визначено тривалість робочого дня. Позивач зобов'язаний дотримуватись цих правил, тому застосування дисциплінарних стягнень у вигляді догани за прогул 29 серпня 2016 року та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул 30 серпня 2016 року відповідає вимогам закону, зокрема пункту 4 Частини першої статті 40 та статтям 147-152 КЗпП України. Отже, підстави для поновлення позивача на роботі - відсутні і в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

12. В іншій частині оскаржувані накази зазначеним нормам закону не відповідають. В період з 31 серпня 2016 року до 17 вересня 2016 року позивач перебував на лікарняному, тому звільнення в цей період законом не допускається. Крім того, відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України прогулом слід вважати відсутність на робочому місці протягом робочого дня без поважних причин, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Із зазначеного суд приходить до висновку, що видаючи накази про застосування дисциплінарних стягнень помилково прогул визначено декількома робочими днями, а не за кожний окремий робочий день, в зв'язку з чим необхідно визнати незаконним наказ від 05 вересня 2016 року в частині посилання на прогул за період з 30 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року, та визнати незаконним наказ від 09 вересня 2016 року в частині посилання на прогул за період з 31 серпня 2016 року по 09 вересня 2016 року.

13. Статтею 33 Закону про депутатів місцевих рад передбачено, що депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду. Отже, з моменту виходу позивача на роботу з лікарняного адміністрація навчального закладу повинна була попередити Харківську обласну раду про звільнення позивача, а саме звільнення провести по закінченню цього строку, а саме 03 жовтня 2016 року. З урахуванням статті 235 КЗпП України суд дійшов висновку про необхідність зміни формулювання звільнення позивача.

14. Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 вересня 2016 року по 03 жовтня 2016 року в розмірі 4 209,15 грн.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

15. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_6 відхилена, рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року залишено без змін.

16. Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції у відповідності до вимог закону прийшов до висновку, що позивач 29 серпня та 30 серпня 2016 року був відсутній на роботі без поважних причин (прогул), що вказані факти підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме актами, складеними представниками відповідача та актами про відмову позивача від дачі відповідних пояснень.

17. Пункт 24 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі -Постанова ПВСУ № 9) роз'яснив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

18. Відповідно до копії листка непрацездатності, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 31), ОСОБА_6 в період з 31 серпня 2016 року до 15 вересня 2016 року знаходився на лікарняному. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 зазначив, що відповідний листок непрацездатності до теперішнього часу знаходиться у нього. На підставі наказу ректора ХНАУ імені В. В. Докучаєва від 21 червня 2016 року позивачу була надана щорічна відпустка з 01 липня 2016 року по 26 серпня 2016 року включно.

19. З матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2016 року головою профкому первинної профспілкової організації ХНАУ імені В. В. Докучаєва було повідомлено адміністрацію цього навчального закладу, що ОСОБА_6 не є членом профспілки і не знаходиться на профспілковому обліку (а.с. 171). Інформацію щодо членства у іншій профспілковій організації позивач ні відповідачу, ні суду не надав. Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачем була дотримана процедура звільнення позивача з ініціативи власника або уповноваженого органу за пунктом 4 статті 40 КЗпП.

20. З прийняттям Закон про депутатів місцевих рад, відповідно до прикінцевих положень, втратив чинність Закон України від 04 лютого 1994 року № 3949-XII «Про статус депутатів місцевих Рад народних депутатів» (далі - Закон № 3949-XII). Конституційним Судом України 26 березня 2002 року у справі № 6-рп/2002 за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 28 Закону № 3949-XII (справа про охорону трудових прав депутатів місцевих рад) було ухвалено рішення, відповідно до якого визнано, що питання кадрової політики, службової кар'єри, оцінки виконання працівником своїх функцій на відповідному підприємстві, в установі та організації, в державному органі, які змушена розглядати рада при наданні (ненаданні) попередньої згоди відповідно до частин першої та другої цієї статті, не є питаннями місцевого значення у розумінні статті 140 Конституції України. Місцева рада не може втручатися у трудові правовідносини осіб, які є депутатами місцевих рад.

21. Враховуючи ту обставину, що частина друга статті 28 Закону № 3949-XII, яка була чинна до прийняття Закон про депутатів місцевих рад та стосувалася надання згоди на звільнення депутата, визнана неконституційною, судова колегія вважає, що при вирішення питання про звільнення ОСОБА_6 з займаної посади за порушення трудової дисципліни (прогул) необхідно застосувати відповідні висновки Конституційного Суду України щодо даного питання.

22. Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

23. У грудні 2017 року ОСОБА_6подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.

24. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року (дата виправлена ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2017 року) та Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року, ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги позивача.

Рух справи в суді касаційної інстанції

25. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

26. Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27. 02 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

28. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

29. Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

30. Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

31. КЗпП України передбачає застосування до працівників за порушення трудової дисципліни такі стягнення як догана та звільнення. Частина друга статті 149 КЗпП України дозволяє за одне порушення трудової дисципліни застосовувати одне дисциплінарне стягнення.

32. Відповідно до пункту 22 Постанови ПВСУ № 9 у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення. Отже, відповідач неправомірно застосував до позивача за одне й те саме порушення трудової дисципліни два різних дисциплінарних стягнення.

33. Позивач звільнений без законної підстави, тому має бути поновлений судом на роботі. Суди попередніх інстанцій неправильно порахували належну позивачу середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

34. Частину Інші доводи відповідача, які повторюють аргументи апеляційної скарги та не спростовують висновки судів попередніх інстанцій, а також ті, що вимагають переоцінки обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

35. Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

36. Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

37. Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

38. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

39. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

40. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

41. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо підстав звільнення з роботи та поновлення на роботі

42. Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін(частини перша та третя статті 21 КЗпП України).

43. Підставами припинення трудового договору є, зокрема закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

44. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин(пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

45. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України в період його тимчасової непрацездатності (згідно із частиною третьою статті 40 КЗпП України).

46. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення (згідно із частиною першою статті 147 КЗпП України).

47. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку(частини друга та четверта статті 149 КЗпП України).

48. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті (частина третя статті 235 КЗпП України).

49. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (пункт 22 Постанови ПВСУ № 9).

50. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу) (абзац перший пункту 24 Постанови ПВСУ № 9).

51. Відповідно до преамбули трудового контракту між позивачем та відповідачем від 01 вересня 2010 року (а.с. 11) він укладений на строк по 31 серпня 2017 року.

52. Стаття 235 КЗпП України наділяє суд правом змінити формулювання причини звільнення працівника, щодо однак не означає можливість для суду підміняти собою роботодавця та виправляти незаконні накази останнього в його ж інтересах. Суд першої інстанції правильно скасував оскаржувані накази в частині строку перебування позивача на лікарняному, оскільки цей строк не може розглядатись як строк відсутності на роботі без поважних причин. Однак суд не уповноважений змінювати на свій розсуд дні прогулів працівника, закріплених у наказах роботодавця щодо дисциплінарних стягнень, якщо факт таких прогулів суд встановив.

53. Законодавство встановлює умови визначення прогулу за кожний робочий день, але це не означає, що в одному наказі не можуть бути зафіксовані прогули за декілька днів та відповідне дисциплінарне стягнення за це. Крім того, навіть в зміненому судом першої інстанції вигляді наказ від 05 вересня 2016 року передбачає догану позивачу за його прогул 29 серпня 2016 року, а наказ від 09 вересня 2016 року звільнення за прогул 29 та 30 серпня 2016 року, на що не звернув також уваги суд апеляційної інстанції.

54. Відповідач порушив вимоги законодавства, застосувавши два різних дисциплінарних стягнення за одне й те саме порушення трудової дисципліни. Після винесення позивачу догани за прогул 29 та 30 серпня 2016 року звільнення позивача за це саме порушення трудової дисципліни було незаконним.

55. Апеляційний суд, пославшись на відповідне рішення Конституційного Суду України та неконституційність процедури узгодження роботодавцем звільнення його працівника, який є депутатом місцевої ради, з такою радою, тим не менш, не пояснив у своєму судовому рішенні, чому слід вважати правильними строки звільнення позивача, які встановив суд першої інстанції на підставі статті 33 Закону про депутатів місцевих рад.

56. Суди попередніх інстанцій помилились у причинах відмови в поновленні позивача на роботі. Але враховуючи, що на момент прийняття рішення судом першої інстанції строк дії трудового контракту відповідача з позивачем закінчився, а докази його поновлення в матеріалах справи відсутні, трудові відносини фактично не тривали після цього, відповідні обставини судами попередніх інстанцій не встановлені та сторонами не доведені, підстави для поновлення позивача на його посаді відсутні з причин закінчення трудового контракту відповідача з ним.

57. Враховуючи зазначене, касаційний суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій в частині часткового визнання оскаржуваних наказів недійсними та зміни формулювання щодо звільнення позивача неправильно застосували норми матеріального права, зокрема частину другу статті 149 КЗпП України. В зв'язку з чим, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення цих судів та приймає нове рішення щодо оскаржуваних наказів, питання поновлення на роботі позивача та формулювання причин звільнення позивача.

(1.2) Щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу

58. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).

59. Оскільки згідно із статтею 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не встановлює обставини справи та не здійснює переоцінку доказів, враховуючи зазначене вище, касаційний суд дійшов висновку про необхідність передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

60. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (підпункти 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

61. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

62. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

63. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 412 ЦПК України).

64. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6:

- скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року;

- визнати незаконним наказ від 05 вересня 2016 року в частині посилання на прогул за період з 31 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року;

- визнати незаконним наказ від 09 вересня 2016 року;

- змінити формулювання звільнення ОСОБА_6 на: «звільнити професора кафедри економічної теорії, доктора наук, ОСОБА_6, з 31 серпня 2017 року у зв'язку з закінченням дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України»;

- відмовити в поновленні ОСОБА_6 на роботі в ХНАУ імені В. В. Докучаєва на посаді професора кафедри економічної теорії;

- направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу.

(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд першої інстанції

65. Належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у справі об'єктивно встановити обставини справи, що мають значення для визначення розміру середнього заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу, прийнявши до уваги лише той час вимушеного прогулу, за який відповідає відповідач, та той факт, що позивач на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції так і не надав оригінал листка непрацездатності відповідачу.

66. Здійснити розподіл судових витрат.

(2.3) Щодо судових витрат

67. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

68. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

69. Позивач заявив вимогу про відшкодування судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

70. За виключенням квитанції від 01 лютого 2018 року № N082Y16456 щодо сплати відповідачем судового збору в сумі 5187,79 грн за подання касаційної скарги, позивач не надав інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.

71. За результатом касаційного розгляду вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Отже, позивач має право на відшкодування йому відповідачем судового збору в сумі 2075,12 грн за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 412, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

1. Частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6.

2. Скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року.

3. Прийняти нове рішення в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказів ХНАУ імені В. В. Докучаєва від 05 вересня 2016 року № 181-к/1 «Про оголошення догани» та від 09 вересня 2016 року № 1116-к «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_6», поновлення ОСОБА_6 на посаді професора кафедри економічної теорії ХНАУ імені В. В. Докучаєва.

Позов задовольнити частково. Визнати незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В. В. Докучаєва від 05 вересня 2016 року № 181-к/1 в частині посилання на прогул за період з 31 серпня 2016 року по 02 вересня 2016 року; визнати незаконним наказ Харківського національного аграрного університету імені В. В. Докучаєва від 09 вересня 2016 року № 1116-к; відмовити в поновленні ОСОБА_6 на роботі в Харківському національному аграрному університеті імені В. В. Докучаєва на посаді професора кафедри економічної теорії; змінити формулювання звільнення ОСОБА_6на: «звільнити професора кафедри економічної теорії, доктора наук, ОСОБА_6, з 31 серпня 2017 року у зв'язку з закінченням дії трудового контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України».

4. В частині вимог ОСОБА_6 щодо стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

5. Стягнути з Харківського національного аграрного університету імені В. В. Докучаєва на користь ОСОБА_6витрати на сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 2 075,12 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О.Лесько

В. В.Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська