26.02.2018 227/317/18
УХВАЛА

26 лютого 2018 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиця О.В., розглянувши подання начальника Добропільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України боржника (справа № 227/317/18),

ВСТАНОВИВ:

Начальник ВДВС Добропільського міськрайонного управління юстиції звернувся до суду з поданням в рамках виконавчого провадження № 44425034, яке перебуває на виконанні у відділі про стягнення з ОСОБА_2 на користь Добропільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області суми податкового боргу по єдиному податку у розмірі 1620,25 грн. З вказаного подання та матеріалів доданих до нього вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого документа виданого Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 805/13359/13-а. Дане подання обґрунтовано тим, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. У зв»язку з тим, що боржник має невиконані зобов»язання, які покладені на нього судовим рішенням, на підставі ст..377-1 ЦПК України державний виконавець просить задовольнити його подання відносно ОСОБА_2 і тимчасово заборонити останній виїзд за межі України без вилучення паспортного документу до виконання своїх зобов»язань.

В судове засідання державний виконавець Герасенкова Д.В. не з»явилась. Про дату, час і місце розгляду справи державний виконавець був належним чином повідомлений. Причини не явки в судове засідання останнього суду не відомі. Будь-яких заяв про перенесення розгляду клопотання від державного виконавця не надходило.

Ухвалою суду від 16.02.2018 року суд зобов»язував надати для огляду у суді матеріали виконавчого провадження ВП 44425034 щодо стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Добропільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області суми податкового боргу по єдиному податку у розмірі 1620,25 грн., але вказана ухвала суду залишилась не виконаною.

Вивчивши подання, дослідивши додані до нього матеріали суд вважає подання таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 805/13359/13-а, який видано Донецьким окружним адміністративним судом 19.11.2013 року (про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Добропільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області суми податкового боргу по єдиному податку у розмірі 1620,25 грн.) головним державним виконавцем ВДВС Добропільського МУЮ ОСОБА_3 19.08.2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 44425034, про що була винесена постанова.

З доручення начальника Добропільського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_1 № 16 від 13.01.2018 року вбачається, що вказане виконавче провадження передано на виконання начальнику відділу ОСОБА_1.

При цьому суд зауважує, що всупереч вимогам ст.. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», п.5 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5, державним виконавцем Герасенковою Д.В. суду так і не надано постанови вказаного виконавця про прийняття виконавчого провадження № 44425034 до свого провадження.

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з п.19 ч.2 ст.18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобовязаний у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 11 листа Верховного Суду України від 01.01.2017 « Узагальнення судової практика щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України» ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В справі «Хлюстов проти Росії» від 11.07.2017 Європейський суд з прав людини зазначив, що «…национальные власти обязаны обеспечить, чтобы вмешательство в право лица на выезд из страны, изначально и в ходе его продления, было оправданно и соразмерно с учетом обстоятельств. Они не должны продлевать меры, ограничивающие свободу передвижения лица, на долгие сроки без регулярного пересмотра их обоснованности. Суд согласен с властями, что с целью выполнения требований статьи 6 и статьи 1 Протокола №1 государственные власти обязаны предоставлять необходимую помощь кредитору в исполнении судебных решений против частных лиц. Такая помощь может быть предоставлена, например, через службу судебных приставов или процедуру банкротства (см. "Анохин против России" (Anokhin v. Russia) (dec.), 31мая 2007 г.). Тем не менее, Суд считает, что меры, принятые для предоставления такой помощи, так как они вмешиваются в права, защищаемые статьей 2 Протокола Хр4, должны быть необходимыми в демократическом обществе…Власти привели ряд причин, которые, по их мнению, обосновывают применение ограничений на выезд в отношении заявителя. В частности, они утверждали, что ограничения были применены к заявителю, так как он добровольно не выплатил задолженность по судебному решению; все остальные меры оказались недостаточными, по большей части по вине заявителя….Ограничения на перемещение не могут налагаться автоматически за неуплату долга по судебному решению, а только тогда, когда установлено, что такая мера необходима с учетом обстоятельств дела».

Аналіз діючого законодавства свідчить про те, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції ЗУ № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року) та статтею 441 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до пп.» ґ».п.11.1.1 розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012 N 512/5, яка набрала чинності з 17.04.2012 року (далі Інструкція), подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України обов»язково повинно містити відомості щодо підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Таким чином, з аналізу вищевказаного вбачається, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку наявності фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

В судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем не надано суду належних доказів, які б підтверджували факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення суду.

Крім того, суд вважає, що державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на погашення заборгованості. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, або боржник безпідставно не з'являється на виклики державного виконавця та умисно ухилявся й ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Так, з наданих суду матеріалів вбачається, що 19.08.2014 року головним державним виконавцем Коротач Т.Г. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 44425034 на підставі виконавчого листа №805/13359/13-а, виданого Донецьким окружним адміністративним судом про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь Добропільської ОДПІ боргу в розмірі 1620,25 грн.

Але, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст..31 ЗУ «Про виконавче провадження»(ЗУ N 606-XIV від 21.04.1999 року) та до ст..28 ЗУ «Про виконавче провадження» (ЗУ N 1404-VIII від 02.06.2016 року), доказів, які б підтверджували, що боржник належним чином був повідомлений про відкриття виконавчого провадження суду надано не було. Тобто, державним виконавцем не доведено перед судом про направлення боржнику і отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2014 року. Вказане свідчить про те, що боржник може бути і необізнаним щодо існування щодо нього вказаного виконавчого провадження.

При цьому суд звертає увагу на те, що доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 є обізнаною про існування рішення Донецького окружного адміністративного суду, за яким з неї на користь Добропільської ОДПІ стягнуто суму в розмірі 1620,25 грн., також судом не встановлено.

Згідно вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (ЗУ N 1404-VIII від 02.06.2016 року), виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Для цього закон наділив державного виконавця певними правами. Так, державний виконавець має право:

з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

На думку суду, надані державним виконавцем документи свідчать про те, що останнім не вчинено всіх дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», які спрямовані на погашення заборгованості.

Так, доказів про належні виклики боржника державним виконавцем до відділу ДВС суду надано не було.

Крім того, з вказаних матеріалів вбачається, що державний виконавець перевірив наявність нерухомого та рухомого майна боржника, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

В той же час, суд зазначає, що вказаний реєстр речових прав на нерухоме майно діє з 01.01.2013 року, а до цього реєстрацією нерухомого майна займалися БТІ, але інформацію від БТІ державним виконавцем не отримано.

Крім того, матеріали, надані суду, не містять інформацію щодо звернення виконавця до органів РАЦС, Державної прикордонної служби тощо з метою встановлення місця знаходження боржника.

Також матеріали не містять інформації чи звертався виконавець до суду з поданням про оголошення розшуку боржника, який є фізичною особою підприємцем.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ініціатором подання не надано суду доказів, які б підтверджували, що боржник саме ухиляється від виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи конституційні права громадянина України щодо його права у виїзді з України та в»їзду в Україну, які у разі задоволення подання можуть бути істотно порушені, суд вважає, що у задоволенні даного подання слід відмовити за відсутністю для цього законних підстав.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в країну громадян України», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання начальника Добропільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України в рамках виконавчого провадження № 44425034 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О.В.Здоровиця

26.02.2018