АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/381/18 Справа № 185/5490/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Палюх Т. Д. Доповідач - Красвітна Т.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01 липня 2008 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №МL-304/107/2008 про надання споживчого кредиту в сумі 20560,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом за плаваючою процентною ставкою, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,99 % річних + FIDR, зі строком повернення до 03 липня 2023 року. Вважає, що кредитний договір порушує її права, як споживача фінансових послуг, дії банку при його укладенні розцінює як недобросовісні. У Павлоградському відділенні Західно-Донбаського АТ «ОТП Банк» їй пояснили, що кредитні ліміти на валюти українську гривню та долари США вже вичерпані, і запропонували те, що можуть надати їй кредит у швейцарських франках, а фактично банк сам буде конвертувати валюту і надасть їй гроші у гривні, також сплачувати кредит вона зможе у гривні. Про те, що курс швейцарського франку по відношенню до гривні є найбільш вразливим до коливання, працівники банку в будь-якій формі її не попередили. Вона підписала договір, 01.07.2008 року отримала від відповідача кредит в сумі 91492,00 грн., яка за курсом валют була еквівалентна 20560,00 швейцарським франкам, що підтверджується заявкою на видачу готівки №9 від 01.07.2008 року. Свої зобов'язання позивач за кредитними договором виконувала сумлінно, не зважаючи на те, що курс швейцарського франка по відношенню до національної валюти швидко збільшувався, а відповідач ще й збільшував відсоткову ставку за кредитом. Так, якщо на момент укладання договору швейцарський франк за курсом дорівнював 4,45 грн., то станом на 09.06.2016 року - 25,94 грн. 05.03.2009 року відповідач збільшив відсотки за кредитом до 7%, знову підвищував процентну ставку з 01.07.2013 року та з 01.07.2015 року, а на час звернення до суду з позовом відсоткова ставка за кредитом складає вже 11,91% річних. Позивач станом на 09.06.2016 року повернула банку 211271,00 грн. за отримані нею кредитні кошти в сумі 91492,00 грн., тому звернулась до відповідача з проханням визнати кредитний договір виконаним, так як вона фактично не отримувала кредит в іноземній валюті, але відповідач відмовив їй листом №304-5/34 від 31.05.2016 року. З 01.10.2016 року вона припинила сплачувати платежі за кредитом. Позивач вважає, що кредитний договір у частині валюти кредитування був удаваним, фактично кредитний договір був укладений в національній валюті - гривні. Тому позивач просила визнати частково недійсним кредитний договір №МL-304/107/2008 від 01.07.2008 року, укладений між нею а відповідачем з моменту його укладання, а саме, з 01 липня 2008року, в частині пункту 2 частини 1 "Базові умови кредитування. Визначення термінів" щодо розміру і валюти кредиту; визнати видачу відповідачем споживчого кредиту позивачу за кредитним договором №МL-304/107/2008 від 01.07.2008року не в сумі 20560,00 швейцарських франків, а в сумі 91492,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Згідно абз. 3 п. 3 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Також п. 8 ч. 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 01 липня 2008 року між ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №МL-304/107/2008 про надання споживчого кредиту в сумі 20560,00 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом за плаваючою процентною ставкою, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 5,99 % річних + FIDR, що може змінюватись в залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку, зі строком повернення до 03 липня 2023 року ( а.с.7).

У пункті 6 зазначеного вище кредитного договору погоджено, що інші істотні умови цього договору викладені в Частині №2, яка є невід'ємною частиною цього договору.

За змістом пункту 1.11.1 Частини №2 зазначеного вище договору, усі платежі для повернення суми Кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту в строки та умовах, встановлених цим договором (а.с. 8-10).

Відповідно до пункту 1.11.1.1 кредитного договору №МL-304/107/2008 від 01 липня 2008 року інші платежі згідно з цим договором розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати.

Також, відповідно до застереження у пункті 1.11.2 Частини №2 кредитного договору №МL-304/107/2008 від 01 липня 2008 року, підписанням цього договору позичальник висловлює свою обізнаність з діючими тарифами банк, обов'язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України, а також з валютними ризиками, які несе позичальник під час виконання боргових зобов'язань, якщо валютою кредиту виступає долар США, Євро чи Швейцарський Франк.

Додатком №1 до кредитного договору №МL-304/107/2008 від 01 липня 2008 року погоджено графік платежів, відповідно до якого погашення кредиту здійснюється щомісяця шляхом ануітентних платежів у розмірі, строки та з періодичністю ( а.с.103-110).

Як вбачається зі змісту кредитної заявки від 01.07.2008 року, ОСОБА_2 просила ЗАТ «ОТП «Банк» видати кредит в розмірі 20560,00 Швейцарських франків шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок НОМЕР_1; видачу здійснити 01 липня 2008 року.

Також, згідно заяви на видачу готівки №9 від 01 липня 2008 року, було оформлено перерахування на рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_1 суми в розмірі 91492,00 грн. (еквівалент у гривнях) згідно кредитного договору №МL-304/107/2008 від 01.07.2008 року (а.с.11).

Відповідно до валютного меморіального ордеру №1 від 10 липня 2008 року, на рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_1 було перераховано суму в розмірі 20560,00 Швейцарських франків з призначенням платежу: видача кредиту згідно кредитного договору №МL-304/107/2008 від 01.07.2008 року.

Також встановлено, що 05 березня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору №МL-304/107/2008 від 01.07.2008 року, відповідно до пункту 1.3. якого FIDR - це процентна ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості депозитних ресурсів по фінансовому ринку України ставка FIDR може змінюватися (збільшуватись або зменшуватись) в порядку, передбаченому сторонами у кредитному договорі (а.с. 30-31).

Згідно пункту п. 2.1.1додаткового договору №2 від 05.03.2009 року сторони погодили, що на період з 05 березня 2009 року по 05 липня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка в розмірі: фіксована процентна ставка 7,00 річних + FIDR; на період з 06 липня 2009року до повного виконання зобов'язань буде використовуватись плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований відсоток 6,41 річних + FIDR.

Згідно пункту 2.1.2. Графік платежів викладено в новій редакції.

Відповідно до застереження у пункті 2.1.3.1, зазначений у графіку платежів розмір процентів може змінюватися у випадках, передбачених цим додатковим договором, а також п.п.1.4 ( з підпунктами), 1.5.,1.2.,1.8.,1.9.Кредитного договору.

Також встановлено, що в подальшому банком надсилались позивачу повідомлення про зміну плаваючої процентної ставки за кредитним договором ( а.с.32-34).

Частинами 1, 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно частин 1, 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Підпунктом «д» пункту 2 частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Із наданого відповідачем додатку №1 до кредитного договору №МL-304/107/2008 від 01 липня 2008 року «графік платежів», який підписаний позивачем, вбачається, що до ОСОБА_2 в письмовому вигляді доведено інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору у валюті кредиту Швейцарських франках, зокрема загальну суму щомісячного платежу, яка включає в себе погашення тіла кредиту, сплату відсотків за користування кредитом, зазначено також про платежі за надані послуги, в тому числі за розрахунково-касове обслуговування, страхування, послуги нотаріуса, інші послуги. Також вказаним додатком зазначено абсолютне значення подорожчання кредиту. ( а.с.103-110).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та змісту валютного меморіального ордеру №1 від 01.07.2008 року, на рахунок позивача було перераховано суму, яку було погоджено у самому договорі кредиту у Швейцарських франках, що становить 20560,00 одиниць зазначеної валюти, - колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, відповідно до змісту кредитного договору, на його виконання банком було перераховано кредитні кошти в розмірі 20560,00 саме у Швейцарських франках.

Позивача також було письмово попереджено про ризики укладення кредитного договору в іншій валюті, ніж національна, відповідно до застережень, які містяться в кредитному договорі, що зазначені вище.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов кредитного договору банком було перераховано у безготівковому вигляді шляхом перерахування тіла кредиту в розмірі 20560,00 Швейцарських франків на рахунок позивача НОМЕР_1, що був відкритий у ЗАТ «ОТП «Банк», що підтверджується валютним меморіальним ордером №1 від 01.07.2008 року. Після надходження кредитних коштів на рахунок позивачки, якими вона мала можливість розпорядитись на власний розсуд на споживчі цілі (згідно умов договору), ОСОБА_2 виявила бажання отримати готівкою через касу банку вказані кредитні кошти, конвертувавши їх у національну валюту Гривня, що на час отримання готівки склало 91492,00 грн., що підтверджується заявкою на видачу готівки №9 від 01.07.2008 року.

Посилання позивача на те, що вона мала намір отримати тіло кредиту у національній валюті Гривня, спростовується підписаними нею текстом кредитного договору, графіку погашення кредиту, заявки на видачу кредиту, в яких чітко містяться умови та значиться, що кредит отримується в Швейцарських франках.

Факти усвідомлення позивачкою змісту кредитного договору та отримання кредитних коштів у іноземній валюті підтверджується, зокрема, змістом позовної заяви, де ОСОБА_2 зазначає про свою обізнаність щодо умов договору та валюти кредитування на час укладення договору.

Більше того, протягом тривалого часу позивачка виконувала умови оспорюваного кредитного договору (даний факт визнано сторонами спору, викладено позивачкою у тексті позовної заяви), що також свідчить про визнання нею умов оспорюваного правочину.

Отже, ОСОБА_2, працюючи головним бухгалтером МПБПФ «Алмаз», маючи спеціальність фінансист-економіст, що підтверджується змістом її анкети-заяви на отримання кредиту та не оспорюється позивачкою, на час укладення кредитного договору усвідомлювала значення всіх істотних умов угоди та ризики кредитування у іноземній валюті.

Твердження позивача щодо удаваності оспорюваного правочину в частині валюти кредитування є недоведеними, спростовуються наведеними вище доказами та встановленими фактами, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді