Єдиний унікальний номер 225/873/18 Номер провадження 22-ц/4804/109/18
Єдиний унікальний номер 225/873/18
Номер провадження 22-ц/4804/109/18
Головуючий у 1 інстанції Мигалевич В.В.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 грудня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Краснощокової Н.С.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №225/873/18 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року, ухвалене в м. Торецьк Донецької області, о 15 годині 39 хвилин,

встановив:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі за текстом АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 27 грудня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 13800,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Також позивач вказував, що свої зобов'язання за вказаним договором виконав. У зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання за вказаним договором, станом на 30 вересня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 117000,00 гривень, яка складається з: 13442,84 гривень заборгованість за кредитом; 103557,16 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом. Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 117000,00 гривень та понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1762 гривень.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року позовні АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 13442,84 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 13790,11 гривень. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, ставить питання про скасування рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права, а також через неповно встановлені обставини, які мають значення для справи та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводів та заперечень представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки відповідач припинив користуватись послугами банку з квітня 2014 року, а в жовтні 2014 року закінчився термін дії кредитної карти. Також, представник відповідача зазначив, що оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

25 вересня 2018 року від представника позивача на електронну адресу апеляційного суду надійшов відзив. У відзиві зазначено, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 27 грудня 2010 року, позивач тим самим уклав з відповідачем договір, який відповідно до ст. 634 ЦК України є договором приєднання. Згідно анкети-заяви, підписаної ОСОБА_1 21 грудня 2010 року, відповідач погодився на укладення договору з позивачем та з Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua. Також представник відповідача зазначив, що оскільки договором не встановлено що строк погашення заборгованості по кредиту відповідає строку дії кредитної картки, відповідачем не виконано всіх умов договору, з урахуванням положень ч.5 ст.261 ЦК України, позивачем строк позовної давності не пропущений. Просили відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 у повному обсязі і залишити рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2, доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав та просив її задовольнити.

В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н від 27 грудня 2010 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 13800,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Також, судом встановлено, що відповідач згідно кредитного договору № б/н від 27 грудня 2010 року отримав картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 10/2014 року.

Відповідно розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 27 грудня 2010 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 суд першої інстанції встановив, що станом на 30 вересня 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 117000,00 гривень, з них 13442,84 гривень - заборгованість за кредитом, 103557,16 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а. с. 6-8).

Окрім того, встановлено, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором б/н від 27 грудня 2010 року не виконав та станом на 30 вересня 2017 року має заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту 13442,84 гривень.

Крім того, у судовому засіданні 11 червня 2018 року представник відповідача усно заявив про пропуск позивачем строку позовної давності та просив його застосувати, що підтверджується технічним записом судового засідання від 11 червня 2018 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пролонгація договору полягає в продовженні строку його дії зі збереженням тих умов, на яких його було укладено, якщо інше не передбачено договором, зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору. Отже така дія як пролонгація договору не є разовою, а діє до розірвання сторонами договору, що кореспондується з п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг. Оскільки договором не встановлено що строк погашення заборгованості по кредиту відповідає строку дії кредитної картки, відповідачем не виконано всіх умов договору, з урахуванням положень ч.5 ст.261 ЦК України, суд дійшов висновку, що позивачем строк позовної давності не пропущений. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по відсоткам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що кредитним договором встановлена змінювана процентна ставка, однак представником позивача не надано жодних доказів повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки в порядку, передбаченому ст. 1056-1 ЦК України, а отже стягненню підлягає сума заборгованості по відсоткам за користуванням кредиту відповідно умов, які були обумовлені при укладенні договору б/н від 27 грудня 2010 року, тобто із розрахунку 30% річних.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального закону за наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено статтею 1049 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось сторонами, що 27 грудня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 13800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом зазначеного строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» відповідач отримав кредитну картку НОМЕР_2 строком дії до жовтня 2014 року. (а.с.69)

Згідно довідки про умови кредитування із використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN5319, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_1 (а.с.11), строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за звітним.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості убачається, що відповідач узяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим, за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 30 вересня 2017 року становить 117000,00 гривень та складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13442,84 гривень, за відсотками за користування кредитом розмірі 103557,16 гривень (а.с.6-8).

Крім цього, згідно виписки по картковому рахунку вбачається, що останній платіж відповідач здійснив 07 квітня 2014 року у розмірі 300 гривень. (а.с.70-73)

У судовому засіданні суду першої інстанції 11 червня 2018 року представник відповідача зазначив, що банк пропустив строк звернення до суду з даними вимогами, оскільки відповідач припинив користуватися послугами банку з квітня 2014 року і термін дії картки, якою відповідач користувався, закінчився у жовтні 2014 року, однак банк звернувся до суду із позовом лише у 2018 році, тому на момент звернення позивача із позовом вже минув строк позовної давності, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14).

Таким чином, оскільки останні платіж відповідач здійснив 28 серпня 2014 року а строк дії кредитної картки скінчився у жовтні 2014 року, то строк позовної давності сплинув 01 листопада 2017 року.

Згідно штемпелю Дзержинського міського суду Донецької області ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 26 лютого 2018 року, отже поза межами строку позовної давності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність не сплинула, оскільки строк договору не закінчився, не ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах та суперечить вимогам процесуального та матеріального закону.

З огляду на наведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді:

Повний текст постанови складений 05 грудня 2018 року.

Головуючий