АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/5808/16 № апеляційного провадження: 22-ц/796/1090/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м.Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: ПрокопчукН.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ :

У березні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача. Зазначала,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 1991 по 2001 рік і під час шлюбу придбали на ім'я відповідача 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що при розірванні шлюбу питання поділу спільного майна подружжя не вирішувалася і до 2015 року вона безперешкодно користувалася житловим будинком, а з огляду на заміну відповідачем з цього часу замків від дверей, просила поділити їх спільне майно та визнати за нею право власності на 1/4 частину зазначеного будинку.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09.11.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового про задоволення її позову у повному обсязі. Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправомірне застосування судом позовної давності.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України ( у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIIIапеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

До суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися, повідомлені належним чином (а.с.143-144). Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачкою пропущено трирічний строк позовної давності, встановлений законом для звернення із позовом про захист порушеного права.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.12.1991 року по 18.10.2001 року .

Під час шлюбу, а саме 30.03.2000 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрушко Н.П. відповідачем була придбана 1/2 частина будинку АДРЕСА_1. 27.04.2011 року було зареєстроване право власності ОСОБА_4 на дане нерухоме майно.

Відповідач стверджував, що спірне майно придбане ним хоча і під час шлюбу, але за рахунок його особистих коштів, наданих йому його матір'ю, які вона отримала від продажу належної їй на праві власності квартири.

З огляду на те, що вказані твердження відповідача не доведені ніякими доказами, а також того, що протягом усього часу з дня укладення договору купівлі - продажу частини будинку і до тепер іншими особами питання про визнання права власності або переведення прав покупця не порушувалося, за відсутності цивільно-правових угод на підтвердження факту передачі відповідачеві будь яких грошових коштів його матір'ю та виходячи з положень ст.22 КпШС (в редакції 20.06.1969 року),ст.60, 63, 69 СК України, ст.368 ЦК України, суд дійшов вірного висновку про те, що 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач у суді першої інстанції заявив про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.3, ст.29 КпШС України (у редакції 1969 року) для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ч.2, ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як вже зазначалося, сторони розірвали шлюб у жовтні 2001 року і протягом трьох років з часу розірвання шлюбу із позовом про поділ спільного майна ОСОБА_3 не зверталася.

Відповідач зазначав, що після розірвання шлюбу відповідач залишила його та спірний будинок і з того часу у ньому не проживала та витрат на його утримання не несла. На підтвердження такому надав акт комісії від 24.03.2004 року про непроживання позивачки та заяву сусідів ( а.с.102,107)

При цьому під час розгляду даної справи позивачкою даних обставин не спростовано та не доведено того, що після розірвання шлюбу і до 2015 року вона проживала у спірному житловому будинку, користувалася ним, несла витрати на його утримання й що саме у 2015 році відповідач став перешкоджати їй у користуванні будинком, замінив замки, з чого вона дізналася про порушення її прав на спірне майно.

За правилами ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України обов'язок доказування та подання доказів покладається на сторони.

Звернувшись із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя через понад 14 років після розірвання шлюбу, позивач не надала належних ,допустимих та достовірних доказів на підтвердження тому, що відповідач став чинити їй перешкоди у користуванні житловим будинком.

З огляду на встановлене суд першої інстанції правомірно застосував позовну давність, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.268, 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 листопада 2017 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач :

Судді :

Повний текст постанови складений : 08.02.2018 р.