Провадження № 2/200/3578/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«29» березня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді: Женеску Е.В.,

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів.

В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття. На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у третьої особи. Однак відповідач не сплачує аліменти, в зв'язку з чим утворилася заборгованість станом на 01.07.2017 року у розмірі 31127,50 грн. Відповідно до ст. 196 СК України відповідач повинен нести відповідальність у вигляді сплати неустойки за прострочення сплати аліментів, яка за розрахунками позивача складає 9459,11 грн.

В подальшому, позивачка заявами від 20.12.2017 року та від 17.01.2018 року уточнила позовні вимоги, вказала, що станом на 01.12.2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 41364,15 грн., та просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) у зв'язку з несплатою аліментів у розмірі 12591,52 грн.

Ухвалою суду від 31 січня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач 13.02.2018 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він не знав про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів, та дізнався про таке рішення лише при ознайомленні з позовною заявою. Йому не було відомо про відкриття виконавчого провадження. У позивачки є номер телефону відповідача, однак вона жодного разу не повідомляла його про те, що існує рішення суду та виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач знятий з реєстрації за тією адресою, яку вказує позивач у позові, ще 26.07.2016 року в зв'язку з продажем квартири. Однак державний виконавець за півтора роки не встановив цей факт, що свідчить про те, що державним виконавцем не вчинялися дії для повідомлення відповідача про існування виконавчого провадження. Вважає, що відсутня вина відповідача в утворенні заборгованості по сплаті аліментів, просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено наступне.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2016 року у справі № 200/25226/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до його повноліття.

Згідно розрахунку державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Абдуллаєвої С.З., станом на 01.12.2017 року заборгованість ОСОБА_2 по виконавчому листу № 200/25226/15-ц складає 41364,15 грн.

Відповідно ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості..

В п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, обов'язковою умовою для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів є вина боржника, яка виражається в психічному ставленні особи до своїх протиправних дій або бездіяльності та їх наслідків у формі умислу або необережності.

Наданими позивачем доказами не підтверджується, що відповідач був обізнаний про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання дитини. Так, рішення суду про стягнення аліментів від 28.04.2016 року винесено у відсутність відповідача, відомостей про обізнаність відповідача про відкриття виконавчого провадження також не надано.

З копії паспорту відповідача вбачається, що 26.07.2016 року він знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1, тобто за тією адресою, яка вказана у постанові про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2016 року, разом з тим, з інформації державного виконавця від 30.10.2017 року не вбачається, що він володіє інформацією про зміну адреси боржника та про його нову адресу.

З повідомлення Дніпровського ВП Шевченківського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області щодо внесення в ЄРДР відомостей про вчинення злочину - неможливо зробити висновок, щодо якої особи внесені такі відомості в ЄРДР та за вчинення якого саме злочину.

Відповідач офіційно ніде не працевлаштований, що підтверджується як наданими ним доказами (копією трудової книжки), так і інформацією державного виконавця, що також виключає можливість інформування відповідача про наявність виконавчого листа про стягнення аліментів за місцем роботи.

Відповідно до ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні не доведено належними та достатніми доказами факт наявності вини ОСОБА_2 щодо утворення у нього заборгованості зі сплати аліментів.

З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в зв'язку з їх необгрунтованістю.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску