Справа № 390/2160/17
Провадження № 2/390/125/18
"19" лютого 2018 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого - судді Бойко І.А.,
при секретарі - Губанові М.М.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні, в заочному порядку, в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) про стягнення заборгованості,
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровгорадської області з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 3114, 52 доларів США та судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21.01.2017 року ОСОБА_2 позичив у нього грошову суму у розмірі 2900 доларів США, які зобовязався повернути до 14.02.2017 року. Відповідач взяв на себе зобовязання у разі прострочення терміну повернення коштів щоденно сплачувати позивачу 10% від суми заборгованості за кожний день прострочення, про що написав розписку. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, тому він змушений звернутися до суду.
Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові, просив розгляд справи проводити без його участі проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2, який про місце, дату і час розгляду справи повідомлявся за зареєстрованою адресою проживання, в судове засідання не зявився, заперечення проти позову ним не подано.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне.
25 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти сумі 2900 доларів США до 14.02.2017 року та в разі затримки боргу взяв на себе зобовязання сплачувати 10% від суми заборгованості за кожний день прострочення.
На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики, відповідачем ОСОБА_2 була написана розписка. Згідно розписки від 25.01.2017 року позичальник зобовязався повернути позикодавцеві грошові кошти в сумі 2900 доларів США до 14.02.2017 року. У встановлений у розписці строк, кошти повернуто не було.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14).
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Саме така правова позиція про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.
З огляду на зміст наданої розписки, суд приходить до висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які випливають із договору позики.
Приписами ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Тож зважаючи, що відповідач в установлений у розписці строк своє зобовязання не виконав, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, у зв'язку з чим має заборгованість в розмірі 2900 доларів США.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається з боргової розписки, відповідач отримав позику та в разі затримки боргу взяв на себе зобовязання сплачувати 10% від суми заборгованості за кожний день прострочення, у звязку з тим, що кошти у встановлений в розписці строк не повернуті то позивачем була нараховано проценти по день написання позову, а саме по 15.11.2017 року (270 днів прострочення платежу), що становить 214,52 доларів США.
Разом із тим, беручи до уваги, що предметом укладеного між сторонами договору позики є грошові кошти в іноземній валюті, слід зазначити таке.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
Таким чином, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.
Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.
Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 14 Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 850 грн. сплаченні при подачі позову.
На підставі ст.ст. 554, 611, 612, 625, 634, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 850,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції.

Суддя