АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Чернівці

справа № 727/9645/16-ц

Апеляційний суду Чернівецької області у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Лисака І.Н., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

з участю відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4

позивач ОСОБА_5

відповідач ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 грудня 2017 року, головуючий у першій інстанції Семенко О.В.,

встановила:

ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 у грудні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про виділ у натурі частки з нерухомого майна.

Вказувала на право власності ОСОБА_5 на 44/100 частин будинку АДРЕСА_2 що складається з квартири №1.

Також зазначала, що ОСОБА_1 належить право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Посилалась на висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з нерухомого майна, не досягнення співвласниками будинку АДРЕСА_2 згоди щодо укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна.

Справа №727/ 9645/16-ц Головуючий у 1 інстанції Семенко О.В.

Провадження №22-ц/794/161/18 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 2/5

ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 просила виділити в натурі частку із майна ОСОБА_5, що складається з квартири АДРЕСА_2, припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 на житловий будинок.

Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4 ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 березня 2017 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 грудня 2017 року позов задоволено, постановлено виділити в натурі частку із майна ОСОБА_5, що складається з квартири АДРЕСА_2, припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 на 44/100 часток житлового будинку.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_5 про виділ частки в натурі відмовити.

Зазначає про неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, встановлення учасників спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_2.

Вважає недоведеними обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, щодо відсутності згоди на укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна.

Посилається на порушення норм процесуального права щодо наслідків неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ч.1 ст.364 ЦК України, відсутність підстав для виділу у натурі частки із майна з огляду на право власності ОСОБА_5 на 44/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 що складаються з квартири №1.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 про виділ частки із майна та припинення права спільної часткової власності, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.356, ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 ЦК України та дійшов висновку, що підлягає захисту право ОСОБА_5 на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, є підстави для припинення права спільної часткової власності ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_2

На обґрунтування такого висновку суд першої інстанції послався на висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з нерухомого майна, що такий виділ не порушує прав інших осіб, співвласники не досягли згоди щодо укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд

визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових

вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_5, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є виділення із будинку АДРЕСА_2 44/100 частин в натурі та припинення права спільної часткової власності.

Обставинами, якими ОСОБА_5 обгрунтовувала позовні вимоги, зазначала право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, не досягнення співвласниками згоди щодо укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого майна.

На підставі ч.2 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

За змістом ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Єдиною відмінністю поділу об'єкта нерухомого майна, що є у спільній частковій власності від виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, є наслідки, до яких вони призводять.

У результаті поділу майна право спільної часткової власності на такий об'єкт припиняється.

Що стосується виділу частки із майна, то він припиняє права спільної часткової власності лише для особи, яка отримала в натурі свою частину.

Отже, поділом є вихід з кола співвласників всіх суб'єктів права, а виділом - лише одного співвласника зі складу більше двох співвласників.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 набуто право власності на 44/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі договору між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_10 30 грудня 2015 року (а.с.12).

До матеріалів справи приєднано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_1 державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Балковим М.М. 23 серпня 2015 року, на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.104).

На підставі договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_3 дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балковим М.М. 8 квітня 2011 року, у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передано у рівних частках (по одній другій кожному) 2/3 квартири АДРЕСА_4 (а.с.106).

З приєднаної до матеріалів справи довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 11 травня 2007 року №798 вбачається, що квартира №3 по вул.Фрунзе м.Чернівці була викуплена у Чернівецької міської ради як 37/100 частин житлового будинку (а.с.47).

Відповідно довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 16 березня 2006 року №592 власником підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_4, що складають 23/100 частин є Чернівецька міська рада (а.с.46).

З огляду на наведене предметом позову ОСОБА_12 є поділ будинку АДРЕСА_2 що є у спільній частковій власності ОСОБА_12 та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Отже, ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції вирішив питання про права та обов»язки співвласників будинку №22 по вул.Аксенина м.Чернівці. Однак співвласників ОСОБА_3, ОСОБА_4 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Правовий статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визначений ст.53 ЦПК України, такі особи можуть вступити у справу чи бути залучені до участі у справі, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Виходячи із вимог ст.49 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Пунктом 4 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об»єднання справ і роз»єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об»єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами,роз»ясніє у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом,запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов»язків.

За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Всупереч наведеного суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із майна та припинення права спільної часткової власності не вирішив питання про залучення до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_3, ОСОБА_4

Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У такому разі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підлягає захисту право ОСОБА_5 на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, є підстави для припинення права спільної часткової власності ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_2

на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У такому разі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 грудня 2017 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 грудня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_5 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із нерухомого майна та припинення права спільної часткової власності відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 8 лютого 2018 року.

Головуючий Половінкіна Н.Ю.

Судді Лисак І.Н.

Одинак О.О.