Справа № 538/1258/17
Провадження № 2/538/86/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2018 року Лохвицький районний суд Полтавської області
У складі: головуючого-судді Бондарь В.А.
за участю секретаря судового засідання Дробот О.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості по сплаті аліментів, -
В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просили задовольнити.
В судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_6 позов визнали частково, з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідачка вказала, що постійно діти стали жити з батьком з 2016 року, потім вони домовилися, що діти будуть проживати і у батька, і у неї. В частині припинення стягнення аліментів позов визнала повністю, а щодо скасування заборгованості по сплаті аліментів визнала лише з 2016 року, посилаючись на те, що діти проживали з нею дійсно після розпаду сімї з 2007 року до 2016 року. Посилання позивача щодо постійного місця проживання дітей з 2016 року є хибним, так як вважає, що законодавством чітко визначено місце проживання, а саме це реєстрація особи.
В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_7 пояснила, що органом опіки та піклування вважає, що з кінця 2016 року потрібно припинити стягнення аліментів, а в частині скасування заборгованості полягається на розсуд суду.
Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Так, згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Зі змісту вказаної норми матеріального права вбачається, що повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно виконавчого листа №2-421/2007р. виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області від 24 липня 2007 року, про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2. Стягнення проводити щомісяця, починаючи з 11.07.2007 року і до досягнення повноліття старшою дитиною, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 6).
На виконання виконавчого листа виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області, 03.08.2007 року відкрито виконавче провадження у ВДВС Лохвицького районного управління юстиції за місцем роботи боржника (а.с. 5).
Відповідно до акту обстеження на проживаючих за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, від 04.12.2017 року, затвердженого сільським головою ОСОБА_8, за даною адресою з 2011 року по даний час проживають неповнолітні діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 22).
Відповідачкою на підтвердження витрат, які вона несе по утриманню синів суду надані товарні чеки від 16.03.2016 р., 16.09.2016 р., 10.09.2016 р., 16.09.2016 р., 01.03.2012 р., 06.01.2017 р. про придбання речей та одягу.
Надання відповідачкою допомоги дітям в грошовій формі, суд розцінює, як добровільне виконання своїх батьківських обовязків щодо виховання та розвитку дітей, піклування про здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, оскільки обовязок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обовязків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття, а також кореспондується також зі ст.180 СК України.
Так, у судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 суду пояснив, що постійно жили з батьком з 2011 року, а з 2006 року по 2011 рік жили періодично, то у матері, то у батька. З батьком їм жити комфортніше, є своя кімната і до школи було ходити ближче. Коли була жива бабуся, то вона допомагала їм з уроками. Маму стараються відвідувати кожну суботу.
Неповнолітній ОСОБА_3 суду пояснив, що з батьком проживає з 2011 року, але буває, що йде жити до мами, неділю в нього, неділю в неї. З 2016 року ночував у мами один день, потім став ходити на 3-4 години на вихідних.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона цивільна дружина позивача. Разом проживають приблизно з 2013-2014 років. В цей час діти вже проживали з позивачем. Буває, що діти на вихідних відвідують маму. Коли хворіють діти, то про їхнє здоровя піклується вона, а не мати.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що сімю ОСОБА_3 знає давно. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з батьком.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що перед Новим роком до нього прийшла ОСОБА_6, щоб він написав акт обстеження по факту проживання. Для написання акту вона надала йому домову книгу, згідно якої і був написаний акт обстеження. Згодом йому зателефонував позивач і сказав, що акт обстеження по факту проживання написаний неправдивий. Йому прийшлося їхати до відповідачки додому. Там він побачив, що є облаштовані місця для дітей, але самих дітей не було. Потім він поїхав додому до позивача і побачив дітей там. На його запитання діти відповіли, що проживають з батьком.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він перебуває у цивільному шлюбі з відповідачкою з 2014 року. Діти з грудня 2016 року захотіли проживати з батьком, але приходять і після школи, і після технікуму, приїжджають на вихідні, на свята, на канікули.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона сусідка відповідачки, після розлучення відповідачка переїхала жити до мами з дітьми, від неї ходили до школи. Зараз дітей вона не бачить вже років два, а може й більше, але в гості ходять постійно.
Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що діти проживали то з матірю, то з батьком, але з якого часу вона не памятає.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона часто відвідувала хлопців у позивача, так як є хрещеною матір"ю. Діти проживають з батьком з 2011 року постійно, на вихідних відвідували матір та бабусю.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка позивача. Бачаться кожний день, і знає, що діти живуть у батька постійно, мати позивача займалася з ними уроками, ще вона казала, що діти на вихідних будуть ходити до матері.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у звязку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов'язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.
Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.
З аналізу норми частини 2 статті 181 СК України випливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов'язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.
Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Тому проживання дітей разом з батьком, з якого стягнуто аліменти, утримання батьком своїх дітей і несплату аліментів внаслідок утримання синів, суд вважає суттєвою обставиною, яка є підставою для звільнення від заборгованості зі сплати аліментів.
Оскільки діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсно проживають з позивачем та перебувають на його утриманні, відповідачка проживає окремо та несе інші додаткові витрати на утримання дітей, стягнення заборгованості з аліментів на користь відповідачки не сприятиме забезпеченню інтересів дітей, навпаки, погіршить їх забезпечення необхідними для життя та розвитку речами. Звільнення позивача від заборгованості за аліментами, навпаки, відповідає інтересам неповнолітніх дітей.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273СК України має на меті скасування їх присудження.
З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що з 2011 року сини ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перестали проживати з матірю, а стали проживати з батьком, що є обставиною, яка має істотне значення, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, так як доведені та обґрунтовані.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 1324 гривень 67 копійок.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 7, 18, 160, 180, 181, 183, 192, 197, 273 СК України, ст. ст. 12, 81, 89, 130, 141, 223, 263-265, 273 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості по сплаті аліментів - задовольнити в повному обсязі.
Припинити стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів боржника щомісячно, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2007 року, згідно виконавчого листа № 2-421/2007 року від 24.07.2007 року, виданого на підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 24.07.2007 року.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, сплачений судовий збір в розмірі 1324 гривень 67 копійок.
Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького

районного суду ОСОБА_17