Провадження № 22-ц/772/640/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 рокуСправа № 127/25770/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Копаничук С.Г., Голоти Л.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Федчишена С.А. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов мотивовано тим, що сторони перебуваються в зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2014 року, від якого мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачем зазначено, що на даний момент діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає та ухиляється від вказаного обов'язку, хоча фізично здоровий, працездатний, інших утриманців немає. Вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей та її утримання до досягнення дітьми трьох років, а тому просила стягнути з ОСОБА_4 аліменти на її користь на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно та на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 2 000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття., а також стягнути з ОСОБА_4 аліменти на її користь на її утримання в розмірі 1 500,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дітьми трирічного віку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2017року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) аліменти на користь ОСОБА_3 на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн., щомісячно, починаючи з 28 листопада 2017 року та до досягнення дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на батьків покладено солідарний обов'язок щодо утримання неповнолітніх дітей, при цьому відповідач інших утриманців не має, добровільно матеріальної допомоги дітям не надає, а тому в даному випадку з відповідача слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей та на утримання дружини, з якою проживають діти і даний розмір аліментів не буде порушувати інтересів сторін.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що розмір його заробітної плати згідно трудового договору становить 3 723,00 грн., а після відрахувань із заробітної плати податків і зборів, сума, яка підлягає виплаті становить 2 997,01 грн. і у випадку стягнення з нього аліментів на утримання дітей та дружини ця сума становитиме 86,8 процентів від його заробітку, що суперечить положенням ст. 128 КЗпП України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому сума яка залишається після виплати всіх аліментів є меншою, ніж прожитковий мінімум для працездатної особи, а тому просив рішення суду в частині стягнення з нього аліментів на утримання дружини скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

У відзиві, поданому ОСОБА_3 зазначено, що відповідач фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має, відтак спроможний та зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей та на її утримання, крім того, зазначила, що розрахунок, здійснений ОСОБА_4 не підтверджений ніякими допустимими доказами та здійснений тільки з метою приховати свої справжні доходи та уникнути виплати по аліментах.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Апеляційний суд у складі судової колегії, розглядаючи справу за наявними у справі матеріалами, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вимогами ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не оспорено, що 10 травня 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_3) зареєстрували шлюб, від якого мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки №1674 від 21 листопада 2017 року, виданої головою комітету мікрорайону «Слов'янка», ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за вказаною адресою разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, діти знаходяться на її утриманні.

Звернувшись в суд з позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_3 зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та ухиляється від вказаного обов'язку, а також не надає матеріальної допомоги на її утримання і тому просила визначити аліменти в твердій грошовій сумі.

З матеріалів справи видно, що згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 15 січня 2018 року ОСОБА_4 працює водієм.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, при цьому при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач визнав позов частково та не заперечував щодо стягнення аліментів на утримання дітей на загальну суму 2 000,00 грн..

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати на лікування ОСОБА_6, що пов'язані з його лікуванням, в розумінні ст. 185 СК України є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, а тому не повинні враховуватись при визначенні розміру аліментів.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, дійшов вірного висновку про те, що враховуючи положення ст. 128 КЗпП України, загальний розмір відрахувань з заробітної плати відповідача не може перевищувати 2606,10 грн., що є 70 % від його заробітної плати, а тому вірно визначив, що 600,00 грн. щомісячно є достатнім розміром аліментів на утримання дружини.

Викладені в апеляційній скарзі посилання на те, що після відрахувань із заробітної плати податків і зборів, заробітна плата до виплати становитиме 2 997,01 грн. і у випадку стягнення аліментів на утримання дітей та дружини в загальному розмірі 2 600,00 грн. ця сума становитиме 86,8 процентів від заробітку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки розрахунок здійснений самим відповідачем без надання відповідних доказів, при цьому апеляційний суд звертає увагу, що останнім не надано належних і допустимих доказів про його доходи, а посилання на пункт 3 вказаного трудового договору, на увагу не заслуговує, оскільки даний договір не є беззаперечним доказом доходів відповідача і свідчить лише про обов'язок оплачувати працю Працівника у відповідному розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Вимогами частин 2 та 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та відповідно до вимог ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Копаничук

/підпис/ Л.О. Голота

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач В.В. Оніщук