Справа № 308/197/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 січня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Фазикош Г.В.

з участю секретаря судового засідання: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якої діє адвокат Леміш Олексій Олексійович та апеляційну скаргу приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни на рішення Ужгородського міськрайонного суду ухваленого 10 жовтня 2017 року головуючим суддею Бедьо В.І. за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» до Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни про зобов'язання вчинити певні дії, позовом третьої особи, яка заявляє самостійну вимогу на предмет спору ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття», Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни про заборону вчинення певних дій, позовом третьої особи, яка заявляє самостійну вимогу на предмет спору ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття», Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни про заборону вчинення певних дій, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійну вимогу на предмет спору ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття», Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни про заборону вчинення певних дії, -

встановив:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» (далі по тексту - ТзОВ «Магазин «Взуття») звернулося у суд з даним позовом. Позов обґрунтовано тим, що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. 07.07.2011р. було посвідчено договір купівлі-продажу, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» як продавцем та ОСОБА_7 як покупцем, за реєстровим номером №1332.

Відчужувачем за таким договором було товариство. Нотаріусу для посвідчення правочину було надано правовстановлюючий документ на нерухоме майно - свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №910734, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 р. у справі №308/12227/13-ц, та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015р., які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015р. - позов ТОВ «Магазин Взуття» було задоволено: визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу та витребувано з володіння ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь позивача нерухоме майно - вбудовані приміщення, що розташовані по вул. Корзо, 17 в м. Ужгород шляхом передачі в натурі.

Нотаріус був обізнаний про існування вказаного рішення суду, набрання ним законної сили та отримувала його копію.

Для виконання нотаріусом вимог п.7.6 та п.7.7 Порядку, ТОВ «Магазин «Взуття» рекомендованим листом звернулось із заявою та подало нотаріусу засвідчену нотаріально копію судового рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014р. у справі 308/12227/13-ц, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015р., ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015 р.

Вказаний лист був отриманий нотаріусом 03.10.2016 р., що підтверджується даними поштового зв'язку. Позивач вказує на те, що нотаріус вимог вказаних нормативних актів не виконав.

Відповідно п. 7.6. та 7.7 Глави 1 «Основні правила посвідчення правочинів» Порядку; вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається з матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору, а документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії ,повертається відчужувачу майна.

Всупереч вказаним норм нотаріус проігнорував його вимогу та не повернув позивачу оригінал правовстановлюючого документу.

З огляду на вказане просив суд зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксану Іванівну повернути оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 серії САА №910734, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття».

До закінчення судового розгляду в дану справу вступила третя особа ОСОБА_2, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, пред'явивши позов до ТзОВ «Магазин Взуття», Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни про заборону вчинення дій, обґрунтовуючи її наступним.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: вбудованого приміщення част. Літ. А І-поверху (поз. 1, 2), загальною площею 67.4 м. кв., що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - номер інформаційної довідки: 65931889.

Вважає, що задоволення позову, поданого ТОВ «Магазин Взуття», порушить її право власності на вказаний нею об'єкт, оскільки передбачає надання позивачу правовстановлюючих документів на це майно.

На підставі викладеного ОСОБА_2, просить суд заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксані Іванівні повертати оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 серії САА, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття».

До закінчення судового розгляду у дану справу вступила третя особа ОСОБА_5, який заявив самостійні вимоги щодо предмета спору, пред'явивши позов до ТзОВ «Магазин "Взуття», Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни про заборону вчинення дій, який обґрунтовано аналогічно позову ОСОБА_2 А саме, що він є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а сааме: вбудованого приміщення част. Літ. А І-поверху (поз. 1, «2», 3, 4, 5, 6, 7), загальною площею 67.4 м. кв., що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - номер інформаційної довідки: 65931293.

Відтак третя особа ОСОБА_5 вказує на те, що задоволення позову, поданого ТОВ «Магазин «Взуття», порушить його право власності на вказаний ним об'єкт, оскільки передбачає надання позивачу правовстановлюючих документів на це майно, а тому просив суд заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксані Іванівні повертати оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 серії САА, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття».

Також з аналогічним позовом звернулася третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6. В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_6 є власником частини нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: вбудованого приміщення част. Літ. А І-поверху (поз. 1, «2», 3, 4, 5, 6, 7), загальною площею 67.4 м. кв., що відповідно підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно - номер інформаційної довідки: 65931293. Відтак задоволення позову, поданого ТОВ «Магазин "Взуття», порушить його право власності на вказаний ним об'єкт, оскільки передбачає надання позивачу правовстановлюючих документів на це майно. Посилаючись н викладене просив суд заборонити приватному нотаріусу Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксані Іванівні повертати оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 серії САА, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003р. Товариству з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.10.2018 року позов ТзОВ «Магазин «Взуття» задоволено. В задоволенні позовів третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2 - адвокат Леміш О.О. подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ТзОВ «Магазин «Взуття» та задовольнити позовну заяву ОСОБА_2. В обґрунтування скарги посилається на те, що судом проігноровано той факт, що ОСОБА_2 є власником частини спірного приміщення, а тому повернення ТзОВ «Магазин «Взуття» оригіналу правовстановлюючого документу на таке приміщення в цілому порушує права ОСОБА_2.

Також дане рішення оскаржено в апеляційному порядку приватним нотаріусом Ужгородського МНО Сабов О.І., яка в апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову ТзОВ «Магазин «Взуття» та задоволення позовів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 В обґрунтування скарги посилається на те, що задоволення позову ТзОВ «Магазин «Взуття» призведе до порушення прав ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, як власників частини спірного майна. Також суд порушив її процесуальні права, оскільки жодного разу не повідомляв її про час і місце судового розгляду, чим порушено її права надати пояснення.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що такі підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2011 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксаною Іванівною посвідчено договір купівлі-продажу, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» та ОСОБА_7 за реєстровим номером №1332 (а.с.82, 83).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» для посвідчення зазначеного правочину було надано нотаріусу Сабов О.І. правовстановлюючий документ на нерухоме майно - свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА №910734, видане Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради від 13.12.2003р. на підставі рішення Виконкому Ужгородської міської ради №257 від 15.10.2003 р. (а.с.23), яке у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в редакції діючій на момент посвідчення правочину, було долучене до примірника правочину та залишено у справі нотаріуса.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 р. у справі №308/12227/13-ц, з урахуванням рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015р., які залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015р. - позов ТОВ «Магазин Взуття» було задоволено: визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу та витребувано з володіння ОСОБА_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на користь позивача нерухоме майно - вбудовані приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1 шляхом передачі в натурі (а.с.7-22).

З метою виконання нотаріусом Сабов О.І. вимог п.7.6 та п.7.7 Порядку, ТОВ «Магазин «Взуття» 28.09.2016 року, рекомендованим листом, звернулось до нього із заявою про повернення документу, що посвідчує право власності з доданими до заяви засвідченої нотаріально копії судового рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2014 р. у справі 308/12227/13-ц, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 р., ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015 р. (а.с.25, 26). Вказаний лист отриманий нотаріусом 03.10.2016 р., що підтверджується даними поштового зв'язку (а.с.28), однак нотаріус вимог заяви не виконав.

Пунктами 7.6, 7.7 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, законодавцем передбачено, що у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору.

Документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувачу майна.

Аналогічна норма міститься у п. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, яка була чинна на час посвідчення спірних договорів.

Задовольняючи позов ТзОВ «Магазин «Взуття», суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості, відмовляючи в задоволенні позовів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 суд виходив з їх безпідставності.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

При цьому, цивільний процес передбачає наявність певного матеріально-правового спору між позивачем та відповідачем. Відсутність такого спору є підставою для відмови в задоволення позову.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТзОВ «Магазин «Взуття» посилався на те, що нотаріус, всупереч п.7.6 та п.7.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, отримавши відповідного листа, не повернув правовстановлюючий документа позивачу.

Разом з тим, до матеріалів справи долучено лист приватного нотаріуса Сабов О.І. від 20.10.2016 р., адресований ТзОВ «Магазин «Взуття», в якому у відповідь на лист позивача від 28.09.2016 року повідомив його, що у зв'язку із наявністю в нього інформації про подання заяв про перегляд за нововиявленими обставинами рішення по справі №38/12227/13-ц, він звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з проханням надати певну інформацію. Зокрема, нотаріус попросив: 1) повідомити його про результат розгляду заяв про перегляд рішення апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 р. за нововиявленими обставинами та чи набрало відповідне рішення законної сили; 2) у випадку набрання рішенням законної сили, надіслати його належним чином завірені копії з відмітками про набрання ним законної сили на адресу нотаріуса; 3) повідомити про відсутність/наявність якихось інших судових справ, що роблять неможливим виконання рішення суду. Також нотаріусом повідомлено позивача, що після отримання відповіді ним будуть здійснені відповідні дії згідно отриманого листа.

Тобто, нотаріус по суті (фактично) не відмовляв позивачу у вчиненні нотаріальної дії, як і не допускав бездіяльності з приводу листа позивача від 28.09.2016 року, а лише, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із запитом з метою перевірки обставин, які впливають на можливість виконання ним прохання зазначеного в листі.

Колегія суддів вважає такі дії нотаріус обґрунтованими, зважаючи на наявність у нього інформації про подання заяв про перегляд рішення, а також на те, що спірне майно, яке становить значну цінність, було предметом неодноразових інших судових спорів (що вбачається з матеріалів справи). Отримання відповідної інформації було важливим для визначення можливості чи ні виконати запит позивача.

Матеріали справи не містять відомостей про те чи отримував нотаріус, до моменту звернення ТзОВ «Магазин «Взуття» до суду із даним позовом, від Ужгородського міськрайонного суду відповідну інформацію, як і відсутні відомості щодо реакції позивача на лист нотаріуса від 20.10.2016 р.

За таких обставин, відсутні підстави стверджувати, що між ТзОВ «Магазин «Взуття» та приватним нотаріусом Сабов О.І. існує матеріально-правовий спір, з підстав указаних в позові, а тому, такий позов є передчасним та задоволенню не підлягає.

Що стосується усіх позовів третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, то такі фактично за своєю суттю є запереченнями на позов ТзОВ «Магазин «Взуття». Вимоги за такими позовами є похідними від вимог ТзОВ «Магазин «Взуття», а тому, вони самостійного процесуального значення не мають, та зважаючи на висновок суду про передчасність первісного позову - їх вирішення якогось процесуального змісту не несе, у зв'язку з чим такі позови також задоволенню не підлягають.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовів.

Враховуючи наведене та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якої діє адвокат Леміш Олексій Олексійович та апеляційну скаргу приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 жовтня 2017 року, скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття» до Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни про зобов'язання вчинити певні дії; позову третьої особи, яка заявляє самостійну вимогу на предмет спору ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття», Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни про заборону вчинення певних дій; позову третьої особи, яка заявляє самостійну вимогу на предмет спору ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття», Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни про заборону вчинення певних дій; та позову третьої особи, яка заявляє самостійну вимогу на предмет спору ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Взуття», Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Сабов Оксани Іванівни про заборону вчинення певних дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді