Номер провадження: 22-ц/785/2678/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2018 року м. Одеса

Справа № 1519/14483/2012

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_4;

- відповідач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником ОСОБА_5, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене суддею Роїк Д.Я. 20 грудня 2013 року в м. Одесі,

встановила:

У серпні 2012 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити зобовязання за укладеним з ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) кредитним договором № OD7KAE00000038 від 17 липня 2007 р. у звязку з повним його виконанням.

Позовна заява мотивована тим, що 17.07.2007 р. між ОСОБА_4 та Банком було укладено кредитний договір № OD7KAE00000038, за яким йому було видано грошові кошти в сумі 26 065,00 доларів США, з терміном повернення - до 17.07.2012 р. включно. Згідно з п. 7.1 вказаного договору, позивач зобовязувався щомісячно надавати відповідачу грошові кошти в сумі - 375,57 доларів США для погашення кредиту, яка розподіляється на сплату тіла кредиту, відсотків та винагороди.

В забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору 17.07.2007 р. між ОСОБА_4 та Банком було укладено договір застави рухомого майна № OD7KAE00000038/А, за яким ОСОБА_4 надав в заставу автомобіль марки «TOYOTA RAV 4», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер - ВН 5975 АК.

ОСОБА_4 достроково виконав обовязки, що передбачені кредитним договором та договором застави рухомого майна, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату кредиту. Кредит погашено у повному обсязі. Але публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», в особі Південного ГРУ публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», не визнає факт виконання ОСОБА_4 кредитного договору та вимагає сплати додаткових коштів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2013 р. вищезазначений позов ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі.

Припинено зобовязання за кредитним договором № OD7KAE00000038 від 17.07.2007 р., який був укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з його повним виконанням.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з матеріалів справи вбачається дострокове виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору з повернення кредиту, сплаті процентів тощо (Т. 1, а. с. 29 31).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.04.2014 р., ухваленого за результатами розгляду апеляційної скарги Банку, апеляційну скаргу Банку задоволено частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2013 р. скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4.

Рішення апеляційного суду обґрунтовано тим, що в матеріалах справи відсутня довідка Банку про відсутність заборгованості за кредитом у звязку з його повним виконанням. Наявні у справі виписка по рахунку, квитанції про сплату кредиту не можуть підтверджувати погашення кредиту в повному обсязі, оскільки вони свідчать лише про внесення коштів (Т. 2, а. с. 63 67).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.05.2015 р. касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28.04.2014 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала касаційного суду обґрунтована тим, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в позові. Зробивши переоцінку доказів, апеляційний суд не зясував чи не потребує вирішення спору спеціальних знань для правильного вирішення спору, не розяснив сторонам права заявити клопотання про призначення відповідної експертизи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій (Т. 2, а. с. 92 94).

Після надходження справи до апеляційного суду, згідно автоматизованої системи документообігу суду було визначено головуючого суддю Гончаренко В.М. та суддів членів колегії Калараш А.А. та Коротков В.Д..

У звязку із задоволенням заяви про самовідвід головуючого судді Гончаренко В.М. автоматизованою системою документообігу суду було визначено головуючого суддю Ісаєву Н.В. та суддів членів колегії Калараш А.А. та Коротков В.Д., які в подальшому були замінені на суддів Гайворонського С.П. та Комлеву О.П..

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.12.2015 р. клопотання ОСОБА_6, представника ОСОБА_4, про призначення по справі комісійної економічної експертизи документів фінансово-кредитних операцій задоволено. Призначено по справі судово-економічну експертизу. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

12.01.2016 р. до апеляційного суду надійшло клопотання експерта про уточнення поставлених на вирішення експерта питань. Також надано рахунок для оплати експертизи.

17.02.2016 р. справа повернулася до апеляційного суду у звязку з не проведенням оплати.

У звязку з відставкою головуючого судді Ісаєвої Н.В. автоматизованою системою документообігу суду було визначено головуючого суддю Заїкіна А.П. та суддів членів колегії Калараш А.А. та Процик М.В..

Зясовано, що Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4.

Апелянт посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк, зокрема, вказує на те, що рішення ґрунтується на припущеннях, оскільки він не видавав позичальнику довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором. ОСОБА_4 не своєчасно здійснював погашення заборгованості, а тому виникла заборгованість станом на 26.12.2013 р. у розмірі 9 507,71 доларів США, а станом на 21.02.2014 р. вона збільшилася і становить 12 804,00 доларів США.

Ухвалою апеляційного суду від 14.10.2016 р. (Т. 2, а. с. 145) відновлено провадження у справі. Призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.10.2016 р. (Т. 2, а. с. 149 152) задоволено клопотання ОСОБА_6, представника ОСОБА_4. Призначено по справі судово-економічну експертизу. Уточено поставлені в ухвалі апеляційного суду від 09.12.2015 р. питання перед експертом. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

06.01.2017 р. (Т. 2, а. с. 153) до апеляційного суду надійшло клопотання експерта про надання сторонами додаткових документів, яке було направлено сторонам та отримано ними (Т. 2, а. с. 158, 169).

У березні 2017 р. справа надійшла до суду з висновком експерта про неможливість проведення експертизи, оскільки сторони не надали додаткових документів (Т. 2, а. с. 161 168).

Ухвалою апеляційного суду від 23.03.2017 р. (Т. 2, а. с. 168) відновлено провадження у справі. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні - 04.05.2017 р.. Після відновлення провадження до апеляційного суду 04.05.2017 р. від ОСОБА_7, представника ОСОБА_4, надійшли оригінали квитанцій про здійснення платежів та клопотання про витребування доказів з Банку (Т. 2, а. с. 176 188, 191 194). 04.05.2017 р. судове засідання не відбулося у звязку із находженням головуючого судді у відпустці. Розгляд справи відкладено на 20.07.2017 р.. Сторони були сповіщені про судове засідання (Т. 2, а. с. 198).

20.07.2017 р. відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7, представника ОСОБА_4, про витребування доказів з Банку. За клопотанням представника Банку витребувано з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 202/22314/13-ц (2/202/3525/2013) за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Акцент-Банк», ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави. Розгляд справи відкладено на 14.09.2017 р..

14.09.2017 р. у судовому засіданні, в якому був присутній ОСОБА_6, представник ОСОБА_4, почався розгляд справи по суті. Після дослідження письмових доказів у судовому засіданні було оголошено перерву до 02.11.2017 р..

15.02.2017 р. судове засідання не відбулося у звязку із знаходженням судді у відрядженні. Справа була призначена до розгляду на 15.02.2018 р..

15.02.2018 р. судове засідання не відбулося у звязку із знаходженням судді у відпустці. Справа була призначена до розгляду на 22.03.2018 р..

22.03.2018 р. до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_8 про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи, у звязку з тим, що 20.03.2018 р. ним укладено угоду із ОСОБА_4.

Враховуючи тривалий час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, попередню участь при розгляді справи ОСОБА_6 та ОСОБА_7, представників ОСОБА_4, укладення ОСОБА_4 угоди із ОСОБА_8 20.03.2018 р., наявність можливості з цього часу і до судового засідання ознайомитися з матеріалами справи, враховуючи баланс інтересів сторін у вирішенні спору, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності ОСОБА_4 та його представника.

ОСОБА_4 під час апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Таким чином, його доводи щодо вирішення спору викладені в позовній заяві.

Представник Банку в судове засідання з розгляду справи по суті не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи Банк сповіщений належним чином. Причини неявки представника Банк не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вищевказаним вимогам законодавства не відповідає. Погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 256 259, 261, 264, 267, 509, 525, 526, 1054, ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 17.07.2007 р. між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», в особі Південного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір № OD7KAE00000038 (Т. 1, а. с. 7 9, 79 83).

Відповідно до п. 7.1. вищезазначеного кредитного договору Банк зобовязується надати ОСОБА_4 кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк - з 17.07.2007 р. по 17.07.2012 р. включно, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в розмірі 26 065,00 доларів США на наступні цілі: - на придбання автомобіля в сумі 19 200,00 доларів США; - в розмірі 1 212,01 доларів США для сплати страховки на автомобіль; - 121,21 доларів США - на сплату особистого страхування; - 5 333,00 доларів США - на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбаченому п. п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору; - винагороди за надання фінансового інструмента в розмірі - 192,00 доларів США; - 6,80 доларів США - на оплату за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За користування кредитом передбачено сплату процентів в розмірі - 0,84 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди, за надання фінансового інструмента в розмірі - 0,14 % від суми наданого кредиту щомісячно в період сплати процентів за дострокове погашення кредиту у відповідності до п. 3.11 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 кредитного договору.

Погашення кредиту повинно відбуватися шляхом сплати ОСОБА_4 щомісячних платежів у розмірі -375,57 доларів США, у період - з «05» по «10» число кожного місяця.

В якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором 17.07.2007 р. були укладені: 1) між ОСОБА_4 та Банком -договір застави рухомого майна № OD7KAE00000038/А, за яким ОСОБА_4 надав в заставу автомобіль марки «TOYOTA RAV 4», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер - ВН 5975 АК (Т. 1, а. с. 10 14, 85 89); 2) між ОСОБА_9 та Банком договір поруки (Т. 1, а. с. 69 70).

Згідно анкети-заяви, заяви на видачу готівки, заяви на продаж іноземної валюти (Т. 1, а. с. 74, 75, 76, 77 78) Банк виконав зобовязання з видачі кредиту. ОСОБА_4 ці обставини не заперечує.

ОСОБА_4 на підтвердження позовних вимог надав квитанції про сплату коштів (Т. 1, а. с. 24 37, Т. 2, а. с. 176 - 188).

Матеріали справи містять надану Банком виписку по рахунку№ 5870 (Т. 1, а. с. 106 113), в якій містяться відомості щодо руху коштів.

У запереченнях на позов (Т. 1, а. с. 91 92) Банк вказує на наявність заборгованості по кредиту станом на 16.01.2013 р. у загальному розмірі 8 986,27 доларів США.

У наданому Банком розрахунку (Т. 2, а. с. 19 23, 44 46) останній вказує на наявність заборгованості за кредитом станом на 26.02.2013 р. у загальному розмірі 9 201,62 доларів США. Тобто, Банк не визнає погашення кредиту.

Відповідно до оглянутих апеляційним судом матеріалів витребуваної цивільної справи № 2/202/10202/2013 за позовом Банку до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2013 р. у задоволенні позову Банку про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що Банк не надав доказів видачі кредиту, відсутня деталізація розрахунку заборгованості та відсутності доказів належного повідомлення боржника щодо здійснення примусового стягнення боргу, не надано для огляду кредитну справу.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що твердження позивача про погашення кредиту в повному обсязі Банк не визнає.

Колегія суддів виходить з того, що для зясування обставин щодо погашення кредиту в повному обсязі необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, тому що наявність тільки виписки про рух коштів по рахунку, квитанцій про сплату грошей за кредитом, за якими можна визначити тільки загальну суму сплачених коштів, не свідчить про виконання зобовязань за кредитним договором зі сплати тіла кредиту, процентів, пені тощо, враховуючи порядок розподілу сплачених коштів встановлений п. 3.3 кредитного договору. ОСОБА_4 крім квитанцій про сплату коштів не надав жодного висновку експерта щодо відсутності заборгованості за кредитом.

Виконуючи вказівки касаційного суду по справі було призначено судово-економічну експертизу, яка не була проведена у звязку із ненаданням сторонами необхідних документів. Справа була повернута без виконання.

Після повернення справи до суду клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи не заявлялося.

Відповідно до ч. ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору.

Оскільки матеріали не містять належних, достовірних доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про відсутність заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 у звязку з його недоведеністю.

Суд першої інстанції не врахував вищевказаного, дійшов хибного висновку про повне погашення кредиту тільки на підставі відомостей, які містяться у виписці по рахунку № 5870 та у квитанціях про сплату коштів.

Доводи апелянта про те, що рішення ґрунтується на припущеннях є обґрунтованими. Апеляційна скарга є обґрунтованою, підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Необхідно ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2013 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про припинення зобовязання за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 квітня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3