Ухвала

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 285/1055/16-ц

провадження № 61-21778св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Антоненко Н. О.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_4,

відповідач (позивач за зустрічним позовом )- ОСОБА_5,

третя особа (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2017 року у складі судді: Помогаєв А. В., та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 жовтня 2017 року у складі суддів: Борисюка Р. М., Галацевич О. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні майном. Позовна заява ОСОБА_4 обґрунтована тим, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21 березня 2008 року їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, який придбала у свого батька ОСОБА_7

У вказаному будинку ще з 20 жовтня 2006 року залишилася зареєстрованою ОСОБА_5, яка фактично проживає в будинку та користується ним, чим створює їй перешкоди у здійсненні права володіння, користування і розпорядження майном. Оскільки відповідач не є членом її сім'ї та не набула права на спірне житло з підстав, передбачених законом, у добровільному порядку не бажає звільнити будинок і знятися з реєстраційного обліку, тому в якому просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй майном, шляхом виселення ОСОБА_5 з житлового будинку в селі Орепи, Новоград-Волинського району Житомирської області.

У травні 2016 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов та з урахуванням уточнення вимог просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21 березня 2008 року та скасувати його реєстрацію.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що за згодою ОСОБА_7 20 жовтня 2006 року вона була зареєстрована у спірному будинку. 23 листопада 2007 року між нею та ОСОБА_7 укладено шлюб. Останній 16 січня 2012 року склав заповіт, відповідно якого заповів їй все своє майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Вважала, що договір купівлі-продажу спірного будинку від 21 березня 2008 року є недійсним, оскільки укладався між ОСОБА_6, від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_4 на підставі дублікату доручення та без її згоди.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2017 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 жовтня 2017 рок позов ОСОБА_4 задоволено, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що ОСОБА_6 під час укладання спірного договору купівлі-продажу будинку діяв як повноважний представник продавця. який ОСОБА_6 придбав спірний будинок до укладення шлюбу зі ОСОБА_5, а тому згода ОСОБА_5 на його відчуження не потрібна, оскільки таке майно є особистою приватною власністю чоловіка. ОСОБА_5 чинить позивачу перешкоди у користуванні будинком.

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 подала касаційну скаргу у якій просить оскаржені рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Вказує, що суди не врахували, що згоду на укладення договору купівлі-продажу вона не давала, була членом сім'ї власника, оригінал довіреності та його дублікат відрізняються. Крім того, суди не вказали якими діями вона створювала перешкоди в користуванні спірним будинком.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

26 квітня 2018 року справа № 285/1055/16-ц була передана судді-доповідачу.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції, навіть якщо особі не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми (ZHUK v. UKRAINE, № 45783/05, § 32, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

26 квітня 2018 року, разом із справою № 285/1055/16-ц, судді-доповідачу було передано клопотання ОСОБА_5 від 13 березня 2018 року, яке надійшло до суду 19 березня 2018 року, про зупинення виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2017 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку. Клопотання про зупинення мотивоване тим, що листом від 01 березня 2018 року № 2136 Новоград-Волинського відділу державної виконавчої служби ОСОБА_5 повідомлено про проведення виконавчих дій щодо її виселення.

Тлумачення статті 436 ЦПК України свідчить, що заява про зупинення виконання має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення. Аналіз клопотання ОСОБА_5 від 13 березня 2018 року дозволяє зробити висновок про наявність підстав для зупинення виконання оскарженого рішення. Тому, на підставі статті 436 ЦПК України клопотання слід задовольнити.

Керуючись статтями 33, 34, 260, 401, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 285/1055/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про усунення перешкод у користуванні майном, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, призначити до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Задовольнити клопотання ОСОБА_5 про зупинення виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2017 року.

Зупинити виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2017 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель