Справа № 541/1949/17
Провадження №2/541/63/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 червня 2018 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В.

з участю: секретаря судового засідання Олешко Н.А.

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з жовтня 2015 по 19 травня 2017 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області розглядався позов ОСОБА_3 до нього про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Підставою для подання позову ОСОБА_3 відносно нього стала публікація статті інтернет-виданням htt://роltаvа.tо/news/34937 «У міліції вимагають розслідування вбивства голови Миргородської народної ради». ОСОБА_3 стверджував, що в даній статті викладена інформація де вказувалось, що ОСОБА_1 28 серпня 2015р. о 9 годині біля будівлі УМВС України в Полтавській області по вул. Пушкіна, 83 в місті Полтаві, висловив думку, що до вбивства ОСОБА_4 був причетний ОСОБА_3, генеральний директор ПрАТ «Миргородкурорт». 01.12.2016р. в судовому засіданні працівником ПрАТ «Миргородкурорт», свідком ОСОБА_5 було сказано, що після ознайомлення ОСОБА_3 з текстом статті інтернет-видання останній повідомив йому, що дане інтернет-видання опублікувало на своєму сайті інформацію з приводу того що в Полтаві біля приміщення УМВС України в Полтавській області відбувся мітинг (чи пікет) і на цьому мітингу відповідач по справі ОСОБА_1 зробив таку заяву, що ОСОБА_3 причетний до вбивства ОСОБА_4. Найближчим часом йому почали телефонувати керівництво, яке знаходиться в Києві, депутати обласної ради щодо розміщення інформації и йому доводилось постійно виправдовуватись. В перші дні поступало до десятка дзвінків. Дана інформація почалась обговорюватись в колективі. Заявник вказав, що причиною не обрання його депутатом обласної ради є поширення відповідачем завідомо неправдивої інформації. Після цієї розмови свідок ОСОБА_5 рекомендував йому звернутися до суду з відповідним позовом та вимагати спростувань та притягнення до цивільно-правової відповідальності та стягнення моральної шкоди.

Реалізовуючи право гарантоване ст. 55 Конституції України ОСОБА_3 24.09.2015р. звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до нього про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, в якому просив:

1. Визнати недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, а також негативною тобто такою, в якій стверджується про порушення норм законодавства та неетичну поведінку в суспільному житті, інформацію про ОСОБА_3, яка порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації, поширену ним в присутності заступника начальника УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6, журналістів та інших невідомих осіб, 28 серпня 2015р. о 9 годині біля будівлі УМВС України в Полтавській області по вул. Пушкіна, 83 в місті Полтаві, в якій висловив думку, що до вбивства ОСОБА_4 були причетні миргородські посадові особи, прізвище одного з таких загиблий назвав перед своєю смертю, сказавши, що саме ОСОБА_3, генеральний директор ПрАТ «Миргородкурорт» був замовником нападу.

2. Зобовязати його не пізніше тридцяти днів від дня набрання рішення і даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану у вище указаному пункті, шляхом проголошення ним наступного тексту:

«Є недостовірною та негативною інформація, що до вбивства ОСОБА_4 були причетні миргородські посадові особи, прізвище одного з таких назвав перед своєю смертю, сказавши, що саме ОСОБА_3, генеральний директор ПрАТ «Миргородкурорт» був замовником нападу, яка була поширена мною в присутності заступника начальника УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6, журналістів та інших невідомих осіб, 28 серпня 2015р. о 9 годині біля будівлі УМВС України в Полтавській області по вул. Пушкіна, 83 в місті Полтаві.

Вказаний текст проголосити в присутності ОСОБА_6. ОСОБА_3 або його представника, та інших громадян, які побажають бути присутніми, на тому ж місті, де була поширена негативна та недостовірна інформація біля будівлі УМВС України в Полтавській області по вул. Пушкіна, 83 в місті Полтаві.

Стягнути з нього на користь Позивача відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 50000 грн. та понесені судові витрати.

Незважаючи на те, що в ході судових засідань ним неодноразово вказувалось на явну невідповідність викладеної в позові інформації обставинам справи та порушення процесуальних норм при визначенні відповідача по справі, заявник, в особі свого представника, на протязі всього слухання справи наполегливо намагався переконати суд в тому, що виключно позивачем була сказана фраза «Прізвище одного з таких загиблий назвав перед своєю смертю, сказавши, що саме ОСОБА_3, генеральний директор приватного акціонерного товариства «Миргородкурорт» був замовником нападу».

Свідоме та відкрите нехтування процесуальними нормами з боку заявника, в особі його представника, призвело до того, що дана справа розглядалася з жовтня 2015р. по травень 2017р.

Позивач вважає, що за мету при поданні позову, на його переконання, та відповідно то такої заангажованої позиції заявника, у визначенні його, як відповідача по даній справі, ставилося приниження його в очах громадськості, колег за фахом та членів громадської організації, як виконавчого директора ММГО «Турбота». Крім того така позиція заявника була направлена на те, щоб принизити його в очах деяких депутатів міської ради з якими він співпрацює та надає фахову допомогу.

Щоб довести свою непричетність до того факту в якому його звинувачував заявник він змушений був звертатися до членів ММГО «Турбота», які приймали участь у пікетуванні, та запрошувати їх в судові засідання в якості свідків. При цьому йому доводилось розповідати та доводити їм про свою непричетність до вказаних заявником звинувачень.

Вважає, що на протязі більш ніж півтора року ОСОБА_3, в особі свого представника, займався не встановленням істини по справі, як того вимагає п. 12 постанови Пленуму ВС України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 119 та ч.3 ст. 27 ЦПК України, а його дії були спрямовані на свідоме, невиправдане затягування судового процесу та безпідставне звинувачення його в діях які він не вчиняв. Таким чином, реалізація субєктивного права на судовий захист, визначеного ст.55 Конституції України, була використана позивачем по справі, в особі свого представника, з недотриманням процесуальних норм, а саме в недобросовісному використанні (зловживанні) процесуальними правами.

Крім того зазначив, що з огляду на покази свідка ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_3 не маючи на те достатніх підстав та доказів необгрунтовано розповсюджував серед свого керівництва, персоналу курорту, рідними та близькими недостовірну інформацію про те, що ним особисто під час пікетування 28.08.2015р. (і це було його твердженням) була розповсюджена інформація про його причетність до вбивства ОСОБА_4.

Позивач стверджував, що під час розгляду справи за необгрунтованим звинуваченням ОСОБА_3 його в діях, яких він не вчиняв, у нього погіршився стан здоровя внаслідок чого він був змушений звернутися за медичною допомогою та перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні Миргородської ЦРЛ з 31.10.16 по 08.11.2016. За час його перебування на лікуванні ним витрачено 1364,91 грн. для відновлення здоровя.

Крім того, йому було необхідно питати дозволу у керівника підприємства на вихід за межі підприємства, де він працює, для того щоб бути присутнім на кожному судовою засіданні.

Вище вказаними неправомірними діями ОСОБА_3, що виразилися у розповсюдженні відносно нього недостовірної інформації серед персоналу ПрАТ «Миргородкурорт» йому нанесено матеріальну та моральну шкоду яка визначилась у втратах майнового характеру на закупівлю ліків та порушенням нормальних життєвих звязків в родині та зі знайомими.

Моральні страждання повязані з необгрунтованим звинувачення його в діях яких він не вчиняв (розповсюдження недостовірної інформації), свідоме зловживання більш ніж півтора року як позивачем процесуальним правом під час розгляду справи позивач оцінив у 500000 (пятсот тисяч) грн.

На підставі викладеного позивач просить:

1.Визнати недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, а також неправдивою інформацію розповсюджену ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_5, персоналу ПрАТ «Миргородкурорт», серед свого керівництва, депутатів Полтавської обласної ради відносно нього ОСОБА_1, в якій стверджувалось про поширення ним 28.08.2015р. біля будівлі УМВС України в Полтавській області по вул. Пушкіна, 83 в місті Полтаві інформації щодо причетності ОСОБА_3 до вбивства ОСОБА_4

2.Зобовязати ОСОБА_3 не пізніше тридцяти днів від дня набрання рішення у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану у вище указаному пункті, шляхом проголошення ним наступного тексту:

«Є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, а також неправдивою інформація розповсюджена мною в присутності ОСОБА_5, персоналу ПрАТ «Миргородкурорт», серед свого керівництва, депутатів Полтавської обласної ради відносно ОСОБА_1, в якій я стверджував, що ОСОБА_7 28.08.2015р. біля будівлі УМВС України в Полтавській області по вул. Пушкіна, 83 в місті Полтаві поширив інформації щодо моєї причетності до вбивства ОСОБА_4П.»

3.Вказаний текст проголосити в залі Миргородського міськрайонного суду в присутності ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та інших громадян, які проходили свідками по справі та побажають бути присутніми.

4.Стягнути з ОСОБА_3 на його користь відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 500 000 грн.

5.Стягнути з ОСОБА_3 на його користь відшкодування матеріальних витрат на лікарські засоби в розмірі 1364 грн. 91 коп. витрачені за час його стаціонарного лікування в Миргородській ЦРЛ з 31.10.16 по 08.11.2016р.

Ухвалою судді від 14 вересня 2017 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та призначено її до судового розгляду(а.с.11).

В судовому засіданні позивач підтримав позов посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив його задовольнити. Пояснив, що розмір моральної шкоди він визначив у 500000 грн. виходячи з тяжкості моральних страждань та їх тривалості, оскільки розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до нього тривав півтора року.

Представник відповідача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності (а.с.17) заперечив проти позову посилаючись на безпідставність позовних вимог та на недоведеність вини відповідача в заподіянні позивачу моральної шкоди. Вказав, що позов до ОСОБА_1 був поданий ОСОБА_3 з метою захисту своїх прав, оскільки він сприйняв інформацію щодо його причетності до вбивства ОСОБА_4, яка була розміщена у інтернет-виданні, як таку, що подана зі слів позивача. При цьому він користувався своїми процесуальними правами в рамках закону. Недостовірної інформації щодо позивача відповідач не поширював, а в звязку з вищевказаною публікацією був змушений виправдовуватись і пояснювати всім, хто цим цікавився, що це неправда. Прізвища позивача він при цьому не називав. Вважав, що позивачем не доведено вчинення неправомірних дій щодо нього та факт заподіяння моральної шкоди, а також не обгрунтовано її розмір. З цих підстав просив у позові відмовити.

Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року, за клопотанням представника відповідача, було призначено судову лінгвістичну семантико-текстуальну експертизу тексту, що став підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з позовом до ОСОБА_1, проведення якої доручене експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_11. На час проведення експертизи провадження у справі було зупинене (а.с.38-39).

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (Закон України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII) і відповідно до п.п.9 п. 1 розділу 13 Перехідних положень цього Кодексу справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 1 червня 2018 року, в звязку з надходженням 22 травня 2018 року з експертної установи матеріалів справи з висновком експертизи, провадження у справі було поновлене (а.с.84).

Заслухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши докази по справі, матеріали архівної цивільної справи № 541/2558/15-ц, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У зв'язку зі внесенням з 27.03.2014р. змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було скасовано, а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачем та її недостовірності, має відбуватися у загальному порядку.

Судом встановлено, що 29.09.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В позовній заяві зазначено як підставу для предявлення позову те, що 28 серпня 2015 року о 9 години біля будинку УМВС України в Полтавській області по вул.Пушкіна, 83 в м.Полтаві зібрались громадяни, серед яких був житель міста Миргорода ОСОБА_1, та оголосив інформацію, в якій висловив думку, що до вбивства ОСОБА_4 були причетні миргородські посадові особи, прізвище одного з таких загиблий назвав перед своєю смертю, сказавши, що саме ОСОБА_3, генеральний директор приватного акціонерного товариства «Миргородкурорт» був замовником нападу. Ця інформація була поширена в присутності заступника начальника УМВС України в Полтавській області ОСОБА_6 та журналістів, які, в свою чергу, поширили її через засоби масової інформації, з посиланням на ОСОБА_1

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 1 жовтня 2015 року відкрите провадження у справі за позовом ОСОБА_3 та призначено її до судового розгляду (справа № 541/2558/15-ц, т.1 а.с.12).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду за заявою ОСОБА_3 (справа № 541/2558/15-ц, т.2 а.с.30-31).

У відповідності із положеннями статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та прававимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно положень статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до роз'яснень, які викладені у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року за N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Як вбачається з матеріалів справи інформація зазначена в позовній заяві ОСОБА_3, що ОСОБА_1 28.08.2015р. біля будівлі УМВС України в Полтавській області по вул. Пушкіна, 83 в місті Полтаві поширив інформацію щодо причетності ОСОБА_3 до вбивства ОСОБА_4, яку просить спростувати позивач, була підставою для предявлення ОСОБА_3 позову про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди та стосувалась його предмету, таким чином зазначена інформація не може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації.

Дослідивши матеріали справи та доводи позивача, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, що зазначена інформація була поширена відповідачем третім особам, а як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні, інформацію про те, що ОСОБА_3 звернувся до нього з вказаним позовом іншим особам розповів сам позивач ОСОБА_1

Згідно з показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 під час судового розгляду даної справи, повідомляючи його про випадок поширення щодо нього недостовірної інформації відповідач не називав прізвище позивача та не робив цього під час розмов при ньому з іншими особами, а про те, що вказану інформацію поширив позивач він дізнався, ознайомившись зі змістом публікації в мережі Інтернет, після чого порекомендував відповідачу звернутись до суду.

Показання цього свідка, які він давав під час судового розгляду цивільної справи № 541/2558/15-ц суд не оцінює, оскільки відповідно до ст.229 ЦПК України доказами є показання свідка, надані ним безпосередньо в судовому засіданні у справі, в якій ухвалюється рішення. Обставини, за яких можливе оголошення показань свідків, визначені ст.233 ЦПК України, під дію якої даний випадок не підпадає.

Посилання позивача на те, що при розгляді попередньої справи знайшло своє підтвердження розповсюдження ОСОБА_3 в присутності ОСОБА_5, серед персоналу ПрАТ «Миргородкурорт», серед свого керівництва, депутатів Полтавської обласної ради недостовірної інформації щодо нього, суд вважає безпідставним, оскільки рішення суду у цивільній справі № 541/2558/15-ц не було ухвалене і ухвалою суду від 19 травня 2017 року ці обставини не встановлені.

Таким чином позовні вимоги позивача про визнання недостовірною та зобовязання відповідача спростувати зазначену в позові інформацію задоволенню не підлягають.

Щодо доводів позивача про те, що внаслідок звернення ОСОБА_3 з позовом до нього той завдав йому моральну шкоду суд вважає наступне.

За правилами ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до вимог п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) розяснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;

- при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до висновку судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи писемного мовлення № 3371 від 12.04.2018 уривку тексту публікації на сайті інтернет-видання, що стала підставою для звернення відповідача до суду, інформація про те, що замовником нападу на ОСОБА_4 був ОСОБА_3 наведена на підтвердження думки ОСОБА_1 про те, що розслідування вбивства ОСОБА_4 затримується через причетність до цього вбивства миргородських чиновників і ця інформація є негативною (а.с.72-77).

Таким чином, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 реалізував своє гарантоване право на звернення до суду за захистом свого цивільного права.

Статтями 27, 31 ЦПК України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачені права та обовязки сторін.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, особа яка бере участь у справі , розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином залишення позову без розгляду чи участь в судовому засіданні через свого представника є правом позивача і використання ним цих прав не може розцінюватись як неправомірна поведінка.

Цивільно-процесуальним законодавством передбачаються певні процесуальні дії у випадку зловживання стороною своїми процесуальними правами чи предявлення необґрунтованого позову, а саме: залишення позову без розгляду, відмова у задоволенні позову, стягнення судових витрат, в т.ч. витрат на правову допомогу, притягнення до відповідальності за неповагу до суду тощо.

При цьому, ні нормами процесуального законодавства, ні ст. 23, 1167 ЦК України не передбачені підстави для відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок предявлення цивільних позовів до особи, в тому числі необґрунтованих.

Позивачем не доведено якою неправомірною поведінкою відповідача йому заподіяно моральну шкоду відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК та в чому полягає вказана шкода відповідно до ст. 23 ЦК України.

В межах даних позовних вимог, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди обставина погіршення стану здоровя позивача після подачі відповідачем позову до суду. Позивачем не доведено, що погіршення стану здоровя є наслідком неправомірних дій відповідача.

За вище наведених обставин, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

При пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.32, 55, 68 Конституції України, ст.ст.15, 16, 23, 275, 277, 1167 ЦК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_12

Повне судове рішення складене 2 липня 2018 року