АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 754/5146/15-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Таран Н.Г.

29 березня 2018 року м. Київ

Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві МаковейЕлізи Анатоліївни на постанову про відновлення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою та просила визнати постанову державного виконавцяДеснянського районного ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. від 27.06.2017 про відновлення виконавчого провадження №49220323 щодо ОСОБА_2 неправомірною та скасувати.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.01.2018 скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та скаргу задовольнити. Посилається на неповне з'ясування та невідповідність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що заочне рішення суду від 16.07.2015 було виконане та винесено постанову про закриття виконавчого провадження, яка є чинною та не скасована. Зазначила, що підстав для відновлення 27.06.2017 державним виконавцем виконавчого провадження відповідно до вимог ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» не було. Вказала, що заявник не чинить перешкод проживання стягувачу у спірній квартирі. Посилається на те, що державним виконавцем без заяви стягувача відновлено виконавче провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2652/2018
Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 просила задовольнити апеляційну скаргу з підстав викладених в ній та поясненнях долучених до матеріалів справи.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 просили апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Деснянський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи, представник ОСОБА_5 заявив клопотання про долучення довідки начальника відділу про відкладення розгляд справи, у зв'язку з перебуванням державного виконавця на лікарняному, яка колегією суддів відхилена.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їхніх представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Постановляючи хвалу про залишення без задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що її вимоги є необґрунтованими.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів,враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04.11.2015 державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49220323 за виконавчим листом №754/5146/15-ц, виданим 16.09.2015 Деснянським районним судом м. Києва про вселення ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1. Боржником за даним виконавчим листом є ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 3-4).

Відповідно до копії акту від 16.03.2017, рішення Деснянського районного суду м. Києва про вселення ОСОБА_4 до квартириАДРЕСА_1 - виконано, стягувача - вселено, ключі від квартири та парадних дверей передані добровільно. Даний акт підписаний учасниками виконавчого провадження ОСОБА_2, ОСОБА_4, представником стягувача ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 6). 16.03.2017 державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з виконання рішення суду, згідно вищевказаного акту (т. 1, а. с. 7).

22.05.2017 стягувач ОСОБА_4 звернувся до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про відновлення виконавчого провадження ВП №49220323 (т. 1, а. с. 8).

Відповідно до Висновку зробленого Деснянського УП ГУ НП у м. Києві від 11.04.2017 встановлено, що 27.03.2017 до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві звернувся гр. ОСОБА_4 по факту того, що 24.03.207 в 10:00 за адресою: АДРЕСА_1, дружина гр. ОСОБА_2, спільно із сином гр. ОСОБА_6 обмежили доступ до квартири ігноруючи рішення Деснянського районного суду м. Києва (а. с. 9).

Відповідно до листа №49220323/20 від 06.06.2017 державним виконавцем повідомлено стягувача про відсутність правових підстав для повторного вселення та задоволення заяви ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 10).

Разом з тим, 27.06.2017 державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А., керуючись ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 49220323 (т. 1, а. с. 13).

ОСОБА_2, вважаючи дії державного виконавця щодо відновлення виконавчого провадження неправомірними, а постанову від 27.06.2017 незаконною, звернулася із відповідною скаргою до суду.

Частиною 6 статті 67 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ст. 41 даного Закону у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що виконавче провадження підлягає відновленню за заявою стягувача, якщо боржник перешкоджає проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено.

Згідно з положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, рішення суду обов'язкові до виконання та державний виконавець зобов'язаний здійснити всі необхідні дії для цього.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду про залишення без задоволення скарги правильними, прийнятими з повним з'ясуванням обставин справи та додержанням норм матеріального й процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що заочне рішення суду від 16.07.2015 було виконане є необґрунтованими, оскільки не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Посилання в апеляційній скарзі на не скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не можуть бути підставою для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки в даному випадку чинним законодавством не передбачена необхідність вчинення даних дій державним виконавцем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що повторне відновлення виконання вищезгаданого рішення відбулося без заяви стягувача спростовується матеріалами справи, в зв'язку з чим також не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Матеріали справи містять докази про те, що 22.05.2017 стягувач ОСОБА_4 звернувся до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про відновлення виконавчого провадження ВП №49220323 (т. 1, а. с. 8).

Відповідно до Висновку зробленого Деснянського УП ГУ НП у м. Києві від 11.04.2017 встановлено, що 27.03.2017 до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві звернувся гр. ОСОБА_4 по факту того, що 24.03.207 в 10:00 за адресою: АДРЕСА_1, дружина гр. ОСОБА_2, спільно із сином гр. ОСОБА_6 обмежили доступ до квартири ігноруючи рішення Деснянського районного суду м. Києва (а. с. 9).

Відповідно до листа №49220323/20 від 06.06.2017 державним виконавцем повідомлено стягувача про відсутність правових підстав для повторного вселення та задоволення заяви ОСОБА_4 (т. 1, а. с. 10).

Разом з тим, 27.06.2017 державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Маковей Е.А., керуючись ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 49220323 (т. 1, а. с. 13).

Таким чином, колегія суддів вважає, 27.06.2017 державний виконавець, відновивши виконавче провадження по вказаній справі діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Також не є підставою для скасування ухвали суду й вказівка в апеляційній скарзі на безпідставне посилання стягувача про те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, оскільки при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування вказаної квартири з приводу проживання в останній саме стягувача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що правоохоронні органи після звернень позивача «в ході перевірки фактів, викладених у зверненні, підстав для внесення даних до єдиного реєстру досудового розслідування не встановлено», на думку колегії суддів, не свідчить про відсутність конфлікту з приводу проживання сторін в спірній квартирі, а лише вказує на те, що останній вирішується в поряду цивільного провадження.

Посилання в апеляційній скарги на порушення судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, в зв'язку з чим також не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

Не спростовують висновків суду і посилання в апеляційній скарзі на суперечливість висновків суду першої інстанції, оскільки таких фактів також не встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

За наведеного, колегія суддів вважає дії державного виконавця такими, що вчинені відповідно до вимог закону, а вимоги боржника необґрунтованими та такими, що спрямовані на невиконання рішення суду. Заявником не доведено, що були порушені його права.

Отже, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02.04.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

О.І.Шкоріна