Справа № 573/1844/18
Номер провадження 2/573/597/18
05 грудня 2018 року м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області в складі:
головуючої судді: Черкашиної М.С.,
з участю секретаря: Терещенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білопіллі заочно справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Вирівська сільська рада Білопільського району Сумської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
10 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 належить житловий будинок, який розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Вири, вул. Григорія Кулака (колишня назва Жовтнева), буд. 82 на підставі рішення Білопільського районного суду Сумської області від 10 серпня 2007 року. Право власності на зазначений будинок зареєстровано Білопільською ГВД КП «Сумське МБТІ». У зазначеному будинку окрім неї та чоловіка ОСОБА_3, з 30 грудня 2003 року зареєстрований її син ОСОБА_2. Починаючи з 2008 року та до цього часу останній за місцем реєстрації не проживає, його особисті речі в будинку відсутні, участі в утриманні будинку та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. Реєстрація ОСОБА_2 у будинку порушує права позивача як власника. У добровільному порядку відповідач з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатись своєю власністю та оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 82, що знаходиться в с. Вири Білопільського району Сумської області по вул. Григорія Кулака (колишня назва Жовтнева).
Ухвалою від 18 жовтня 2018 року відкрито провадження та призначено до підготовчого засідання справу за вказаним вище позовом.
16 листопада 2018 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, проти заочного винесення рішення не заперечує.
Представник третьої особи Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання також не зявився. Сільський голова письмовою заявою повідомив, що заперечень проти позову не мають, просить розглянути справу без участі представника сільської ради (а. с. 33-34).
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Заслухавши позивача ОСОБА_1, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право використання помешканням для власного проживання та для проживання членів сімї, інших осіб належить його власнику, а за ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном (ст. 383 ЦК України).
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною першою статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, під час вирішення питання про втрату особою права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.
З ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 вересня 2007 року вбачається, що власником обєкта нерухомого майна будинку № 82, який розташований по вул. Жовтневій в с. Вири Білопільського району Сумської області на праві приватної власності є ОСОБА_1. Підставою виникнення права власності є рішення суду від 10 серпня 2007 року (а. с. 7).
Аналогічне підтверджується реєстраційним посвідченням Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» на житловий будинок № 82 по вул. Жовтневій в с. Вири Білопільського району Сумської області (а. с. 8).
Рішенням Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 24 січня 2008 року перейменовано вулицю Жовтневу в с. Вири Білопільського району Сумської області на вулицю ОСОБА_7 (а. с. 13).

Відповідно до копії технічного паспорту власником будинку № 82 по вул. Г. Кулака в с. Вири Білопільського району Сумської області є ОСОБА_1 на підставі рішення Білопільського районного суду від 10 серпня 2007 року (а. с. 10).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Вирівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 02 жовтня 2018 року за № 2071 ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_2 (а. с. 11).

Із довідки виданої депутатом Вирівської сільської ради ОСОБА_6 вбачається, що син ОСОБА_1 ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 12).

Зі змісту акту про відсутність особи та речей по місцю реєстрації, посвідченого 16 листопада 2018 року депутатом Вирівської сільської ради ОСОБА_6 за участю свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що останні стверджують про відсутність у будинку № 82 по вул. Г.Кулака, с. Вири Білопільського району ОСОБА_2, який за вказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає, його речі у будинку за місцем реєстрації відсутні (а. с. 28).

У судовому засіданні позивач підтвердила той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 є її сином. Останній зареєстрований у її будинку, що знаходиться за вказаною вище адресою, проте відповідач не проживає за зазначеною адресою, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які проживають по сусідству позивача, підтвердили той факт, що ОСОБА_2, який є сином ОСОБА_1, дійсно зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Останній, починаючи з 2008 року та до цього часу не проживає за зареєстрованою адресою.

Підстав сумніватись у показах вищевказаних свідків у суду немає, так як вони не суперечать один одному і підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи в їх сукупності.

За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є співвласником або наймачем житлового будинку, розташованого в с. Вири Білопільського району Сумської області по вул. Г.Кулака, буд. 82, який належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності, понад рік без поважних причин не проживає у вказаному будинку, а лише зареєстрований у ньому, не приймає участі в утриманні житла та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла.

Суд вважає, що реєстрація відповідача у житловому будинку, що належить позивачу, порушує її права, оскільки перешкоджає здійсненню права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно з яким судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що у звязку зі зверненням до суду з даним позовом ОСОБА_1 понесла судові витрати у виді судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. (а. с. 1). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст. 9, 64, 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10, 81, 141, 247, 259, 265, 273, 280, 354-355, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії ВВ № 562356, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: с. Вири, вул. Григорія Кулака, буд. 82 Білопільського району Сумської області) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: с. Вири, вул. Григорія Кулака, буд. 82 Білопільського району Сумської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), третя особа: Вирівська сільська рада Білопільського району Сумської області (місце знаходження: с. Вири, вул. Шкільна, буд. 1 Білопільського району Сумської області, код ЄДРПОУ: 04390954), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування будинком № 82 по вулиці Григорія Кулака в с. Вири Білопільського району Сумської області.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. судових витрат.

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.

Заочне рішення може бути переглянуте Білопільським районним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя