провадження №2/748/1022/18
справа № 748/2375/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2018 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Криворученка Д.П., секретарі Сидор А.В., за участю представника первісного відповідача зустрічного позивача адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, діючи на підставі довіреності та в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», у вересні 2018 року, посилаючись на положення ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 13.09.2012 року в сумі 114789,89 грн.

Первісний позов обґрунтовується тим, що 13.09.2012 р. між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, згідно якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифів банку. У порушення умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим у нього, станом на 30.04.2018 року, виникла заборгованість у розмірі 114789,89 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 4108,30 грн, заборгованості по відсотках у сумі 110681,59 грн.

05.09.2018 судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі ст.187 ЦПК України, з метою отримання інформації щодо місця проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2

Відповідно до наданої відповіді відповідач є зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.50)

18.09.2018 року згідно ухвали суду відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 05.11.18 р. об 1000 год., без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

4 жовтня 2018 року відповідачем за первісним позовом подано зустрічну позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору б/н від 13.09.2012 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, у вигляді Анкети-зави про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, обґрунтовуючи тим, що 13 вересня 2012 року він звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою відкриття поточного карткового рахунку «Зарплатний проект» з використанням платіжної карти «Visa International» або «Master Card». Для відкриття даного карткового рахунку ним була заповнена та подана до установи банку анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, в якій він виявив бажання оформити на своє імя лише платіжну карту виключно для отримання заробітної плати. Оформляти кредитну карту та/або встановлювати кредитний ліміт на зарплатній картці або на іншій картці він бажання не виявляв, що у свою чергу підтверджує і Анкета-заява, яка не спрямована на укладання кредитного договору. Він стверджує, що не підписував Памятку клієнта або Довідку про умови кредитування, а також позивач його не знайомив з «Умови та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» і їх примірників він не отримував, що також підтверджується Анкетою - заявою, у якій відсутня відмітка про ознайомлення та отримання, а отже сторони не досягли в належній формі згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Стверджує, що кредит в банку взагалі не отримував, кредитний договір не укладав, а лише використовував платіжну картку виключно для отримання заробітної плати. У свою чергу, позивач за первісним позовом жодного разу, будь-яким чином не звертався до нього з вимогою погасити транш кредиту та/або нараховані відсотки за користування кредитом або сплатити штраф за неналежне виконання своїх обовязків за начебто укладеним кредитним договором, і тільки з предявленого АТ КБ «ПриватБанк» позову до суду, він дізнався про укладений кредитний договір та наявність кредитної заборгованості за цим договором.

Одночасно з поданням зустрічного позову від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності за первісним позовом щодо стягнення простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 855,53 грн, щодо стягнення щомісячних платежів за кредитом в сумі 3252,77 грн та щодо стягнення нарахованих, але не сплачених відсотків з посиланням на ст.257 ЦК України, так як останнє погашення кредиту по начебто укладеному кредитному договору відбулося 30.05.2014 року, а АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду у 2018 році. (а.с.63)

Ухвалою суду від 5 жовтня 2018 року зустрічний позов обєднано в одне провадження з первісним, перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.11.2018 року об 10 год. (а.с.64, 65)

03.10.2018 року від первісного відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який зводиться до того, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього є безпідставним та необґрунтованим, а доводи які в ньому викладені не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Так, дійсно 13 вересня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою відкриття поточного карткового рахунку «Зарплатний проект», з використанням платіжної карти «Visa International» або «Master Card». Для відкриття даного карткового рахунку ним була заповнена та подана до установи банку анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, яку не можна вважати кредитним договором, так як не відповідає вимогам ст.ст.207, 638, 1054 ЦК України. Памятку клієнта або Довідку про умови кредитування він не підписував, а позивач не знайомив його з «Умови та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» і не надавав їх примірників. Ураховуючи, що позивачем не надані докази щодо укладення між сторонами договору кредиту; видачі та отримання відповідачем кредитної карти; отримання та використання відповідачем кредитних коштів; встановлення ліміту кредитування на картковому або позичковому рахунку; перерахування кредитних коштів на картковий рахунок, а також в звязку з неможливістю встановити, з доданих до позовної заяви документів, розмір процентної ставки за користування кредитом та порядку їх нарахування, строк повернення кредиту та строк дії договору кредиту, а також звернення позивача до суду поза межами усіх строків позовної давності просив відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі. (а.с.69-74)

31.10.2018 року позивачем за первісним позовом подано відповідь на відзив, з якої вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву без номеру від 13.09.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до наказу №PR-2007-249 від 20.02.2007 року проводиться автоматизований випуск кредитних карт при випуску або перевипуску заробітних карт. Оскільки відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, які є публічною офертою, то відповідно клієнт отримав доступ до всіх без виключення банківських послуг в цілому і зобовязався виконувати умови викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг та тарифах, що розташовані на офіційному сайті Банку. На підставі поданої заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок №773617, ключем до якого є пластикова картка, яку він отримав та номер мобільного телефону вказаний ним у заяві. Позивачем надано до суду анкету-заяву від 13.09.2012 року у якій ОСОБА_2 своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про кредитування в ПриватБанку, а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається розмір початкової процентної ставки та розмір комісій і штрафів, що свідчить, що сторонами при укладанні кредитного договору були обумовлені усі істотні умови. Крім того з виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користування грошима, отримував кошти через банкомат, а отже отримував кредитну карту «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності карти. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, то між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_2 Таким чином доказами на підтвердження факту укладання кредитного договору є: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким було оформлено кредитний договір; виписка по рахунку; фото клієнта з картою. Строк та порядок погашення кредиту здійснювався шляхом внесення щомісячних платежів, які є обумовленими у Тарифах. Під час укладання кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту у розмірі 3% на місяць, яка далі була змінена на підставі наказів банку, про що відповідачу було направлено повідомлення 1.09.2014 р. та 1.04.2015 р. Щодо строків позовної давності, то згідно ч.1 ст.259 ЦК України, за домовленістю сторін вона може бути збільшена, а отже відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Крім того, згідно довідки про видачу кредитних карт, строк дії кредитної карти був встановлений до останнього дня 02.2017 року, а позов був предявлений до суду 30.08.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Отже уся необхідна інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту була доведена до відома позичальника у вигляді другого примірника договору. До того ж, згідно виписки по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором, у звязку з чим банк просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. (а.с.76-92)

Крім того 1.11.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на зустрічну позовну заяву, аргументи якого є аналогічними тим, які надані у відповідь на відзив. Крім іншого, посилання на те, що кредитний договір є недійсним суперечить вимогам ст.ст.203, 205 ЦК України, адже кредитний договір укладений з ОСОБА_2 є договором приєднання і про згоду відповідача на укладення договору саме у такій формі та ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифів свідчить його підпис у заяві. Також позивачем за зустрічним позовом порушено строки позовної давності, адже кредитний договір укладений між ним та банком 13.09.2012 року, тому саме з цієї дати йому було відомо про порушення його прав і з цього часу розпочався перебіг позовної давності, який сплив 13.09.2015 року, а зустрічний позов поданий до суду лише у 2018 році, тобто із пропуском строку позовної давності. У звязку з чим банк просив відмовити у зустрічний позовній заяві та задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

5 листопада 2018 року суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, визнавши явку представника первісного позивача обовязковою.

Ухвала доведена до відома АТ КБ «ПриватБанк» шляхом направлення на його електронну адресу. (а.с.131)

У судове засідання представник позивача за первісним позовом не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому засідання позовні вимоги за первісним позовом не визнав, зустрічну позовну заяву підтримав, посилаючись на доводи викладені у відзиві на первісну позовну заяву та зустрічному позову, з основним посиланням на те, що ОСОБА_2 жодного кредитного договору з АТ КБ «Приват Банк» не укладав і кредитних коштів не отримував, а про існування нібито укладеного кредитного договору та наявність кредитної заборгованості дізнався лише з предявленням позивачем первісного позову до суду.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, суд дійшов до наступного.

Судом установлено, що 13.09.2012 року ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої ОСОБА_2, ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявив бажання оформити на своє імя зарплатний пакет. (а.с.14)

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_2 погодився із тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їхніми змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.com.ua.

Відповідно до п.2.1.1.1, п.2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 (далі по тексту - Правила), чинних на день укладення між сторонами кредитного договору (а.с.16-39), дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту карту на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено в Памятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Банк зобовязаний обслуговувати картрахунок в порядку і на умовах, передбачених цим договором, правилами Міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються карти, діючим законодавством (п 2.1.1.3.2 Правил).

Свою позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості, банк обґрунтовував тим, що відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом ст.ст.626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно вимог чинного законодавства України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобовязанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Зарплатний проект - це спільний проект між банком і підприємством по виплаті заробітної плати співробітникам підприємства на пластикові карти даного банку.

Кредитна карта - банківська платіжна картка, призначена для здійснення операцій, розрахунки за якими здійснюються виключно за рахунок коштів, наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту відповідно до умов кредитного договору.

Дебетова картка - банківська платіжна картка, що використовується для оплати товарів та послуг, отримання готівки в банкоматах. Така картка дозволяє розпоряджатися коштами в межах доступного залишку на розрахунковому рахунку, до якого вона прив'язана. Різновидом платіжної (дебетової) карти є зарплатна карта як використовується для нарахування заробітної плати.

Кредитна і дебетова картки це дві принципово різні види платіжних інструментів, кожний з який має власні особливості і характеристики.

Основна різниця вказаних видів платіжних карт полягає у джерелі фінансів. Кредитна картка відкривається для використання коштів наданих банком, а дебетова - для використання особистих коштів.

У п.14.8, п.14.9 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобовязаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобовязаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. Банк зобовязаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачеві примірник договору, правил користування електронним платіжним засобом та тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу.

Як передбачено ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ч.1 ст.81, ч.1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 13.09.2012, надана АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості, підтверджує лише факт виявлення ОСОБА_2 бажання оформити на своє імя зарплатний пакет. Наміру відповідача отримати кредитну картку анкета-заява не містить, про що свідчить відсутність необхідної відмітки у графі «Платіжна картка КРЕДИТКА «Універсальна» та суми бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою КРЕДИТКА «Універсальна», а також відсутність відмітки у графі «Памятку, що містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, отримав/ознайомився з її змістом під розписку».

Наданий первісним позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містить підпису відповідача, як то передбачено анкетою-заявою.

Хоча анкета-заява містить запис про те, що відповідач ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, проте, зазначене, на думку суду, не свідчить про автоматичне виникнення кредитних зобовязань у ОСОБА_2 перед банком. Матеріали справи не містять кредитного договору або анкети-заяви від 13.09.2012 р., на який посилається банк у своєму позові, що засвідчували б бажання ОСОБА_2 отримати кредитні кошти на умовах дії кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а також відповідних доказів про отримання відповідачем кредитних коштів саме за цим договором.

Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг визначають та регулюють не лише умови надання кредитів. Належних доказів, що ОСОБА_2 ознайомився та мав намір приєднатись до цих Умов та Правил саме в частині отримання кредиту у розмірі 8000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, первісним позивачем суду не надано.

Належних доказів того, що 13.09.2012 р. відповідачу був відкритий картковий рахунок №773617 та видана саме кредитна картка «Універсальна» №773617, терміном дії по травень 2016 року, а 28.02.2013 р. ОСОБА_2 отримав додаткову картку до основної кредитної карти №734987, терміном дії по лютий 2017 року, матеріали справи не містять. Витяг з технічного програмного комплексу банку з фотокарткою відповідача із карткою в руках, яку не можливо ідентифікувати, а також довідка банку з інформацією щодо номерів отриманих карток із зазначенням дати відкриття та терміну дії карток, як і довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_2, не можуть вважатись належними та достовірними доказами у розумінні ст.ст.77, 79 ЦПК України.

Не може вважатися належним та достовірним доказом також Наказ №PR-2007-249 від 20.02.2007 року «Про разовий масовий випуск кредиток для власників зарплатних карт і початку централізованого випуску для власників пенсійних карт» (а.с.162, 163), оскільки сторони є вільними в укладанні договору і виборі контрагента, у відповідності до вимог ст.627 ЦК України, а отже АТ КБ «ПриватБанк» позбавлений права в односторонньому порядку зобовязувати клієнта на укладання кредитного договору, без його особистої згоди на те.

Посилання банку у відзиві на зустрічну позовну заяву та відповіді на відзив на фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманих кредитних карток, що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках відкритих на його імя, суд не приймає до уваги, оскільки вказане не свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин за відсутності доказів укладення саме кредитного договору, а сам факт користування ОСОБА_2 кредитною лінією та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, тощо.

Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення між сторонами кредитного зобовязання, а має іншу правову природу.

Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Отже, з огляду на те, що ОСОБА_2 є споживачем послуг, саме на банк покладається обовязок дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора.

Виходячи із встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, оцінених судом в сукупності згідно приписів процесуального закону, суд приходить до висновку, що первісним позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору не надано, а тому вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_2 кредитної заборгованості не підлягають задоволенню, у звязку з чим у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» належить відмовити.

У свою чергу суд не вбачає правових підстав для задоволення і зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанку» про визнання кредитного договору б/н від 13.09.2012 року недійсним, зважаючи на те, що підстави недійсності передбачені ст.215 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Договори, як один із видів правочинів, можуть бути нікчемними, оспорюваними та недійсними.

Недійсним може визнаватись тільки укладений правочин.

Неукладений договір (правочин), не породжує та не створює для його сторін та інших субєктів, ніяких правовідносин, тобто прав та обовязків.

Оскільки, сторона позивача за зустрічним позовом не посилається на підстави, що передбачені законом, які вказують на недійсність оспорюваного ними договору, а посилається тільки на те, що цей договір між банком і позивачем не укладався, а також беручи до уваги, що надані стороною первісного позивача матеріали не містять доказів укладання між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитного договору, у звязку з цим відсутні будь-які правові підстави для визнання неукладеного договору недійсним.

За таких підстав та міркувань суд не вбачає підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів.

Керуючись ст.ст.11, 16, 203, 215, 525, 626-629, 1054 ЦК України та на підставі ст.ст.12-13, 43, 82, 89, 141, 211, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274-275, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні первісного позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 5 грудня 2018 року.

Суддя Криворученко Д.П.