Справа № 308/8682/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «ПриватБанк» про визнання недійсними умов договору про сплату пені та підвищених процентів за користування кредитом,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 12 лютого 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 16 лютого 2018 року.

Представник позивача ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «ПриватБанк» про визнання недійсними умов про сплату пені та підвищених процентів за користування кредитом.

Позов мотивує тим, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.05.2015 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 11.08.2015 року у розмірі 12741,39 грн. Незважаючи на це, дана заборгованість продовжує зростати в рази. Так, згідно роздруківкі отриманої у відповідача, станом на 12.12.2016 року заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», складає 65366,63 грн., за вказаним вище договором.

Позивач зазначає, що ніяких договір з відповідачем не укладала ОСОБА_3, за отриманням кредиту не зверталась, а гроші які вона отримала на кредитну картку вона використала. Таким чином позивач вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» за власною ініціативою навязав їй дану послугу.

Позивач зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Крім того, позивач вказує, що відповідно до ст.ст. 547, 549 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Також позивач посилаючись на ст. 258 ЦК України зазначає, що про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

З врахуванням вищенаведеного позивач просить визнати недійсними умови про сплату пені та підвищених процентів по кредиту у вигляду встановленого ліміту за кредитним договором б/н від 11.08.2008 року ОСОБА_3.

В судовому засіданні представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів позову, просив такі залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали даної справи, матеріали цивільної справи №308/15564/14-ц, дослідивши у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 11.08.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою відсотків за його користування в розмірі 22,80% на рік на суму залишку кредиту, із зобовязанням повернути отримані кошти на умовах і в строк, встановлені договором.

Позивачем всі зобовязання по договору виконано, а саме надано відповідачу суму коштів.

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.08.2015 року по цивільній справі за №308/15564/14-ц за позовом ПАТ КБ „Приватбанк до ОСОБА_3 про стягнення боргу позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк „Приватбанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.08.2008 р. у розмірі 12 741,39 грн. (дванадцять тисяч сімсот сорок одна грн., 39 коп.) та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви позичальника б/н від 11.08.2008 року ОСОБА_3 отримала кредитну картку "Універсальна". Відповідно до тарифів якої ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно анкети - заяви б/н від 11.08.2008 року ОСОБА_3 ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення, погодилася, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами, а також Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Зобов'язавалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Приватбанку, а також, регулярно ознайомлюватися на сайті Приватбанку з їх змінами, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_3.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.08.2008 року відповідач станом на 31.10.2014 року мав загальну суму заборгованості перед ПАТ КБ „Приватбанк у розмірі 12 741,39 грн.

Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.08.2015 року по цивільній справі за №308/15564/14-ц задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом підтверджений наданим ПАТ КБ "Приватбанк" розрахунком.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст. 1054 ЦК України.

Згідно із частиною 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_3

Так, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 11.08.2008 року позивач ОСОБА_3 своїм підписом погодилася з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Доводи позивача про те, що Умови та Правила надання банківських послуг, ОСОБА_2 банку нею не підписувалися, не спростовують те, що між позивачем та відповідачем 11.08.2008 року був укладений договір про надання банківських послуг, за умовами якого позивач отримав кредитну картку.

Крім того, в позовній заяві позивач визнає, що кредитну картку вона отримувала та нею користувалася.

Зазначені Умови та Правила надання банківських послуг, ОСОБА_2 банку є тими формулярами, які містять умови договору та які відповідно до ст. 634 ЦК України встановлені Банком і до яких підписавши 11.08.2008 року анкету-заяву приєдналася ОСОБА_3. Укладений між банком та позивачем договір про надання банківських послуг є публічним.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Саме такі однакові для всіх споживачів умови і встановлені позивачем в Умовах та Правилах надання банківських послуг в ПАТ КБ Приватбанк.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Тобто, заявлені позивачем позовні вимоги про визнання умов кредитного договору недійсним суперечать його позиції щодо того, що між нею та банком не було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Відповідно дост. 215 Цивільного кодексу Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостоюстатті 203 Цивільного кодексу України.

За положеннями ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями частини пятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.Ua/terms/pages/70/j складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Позивач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

На підставі п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг», Банк має право на зміну ОСОБА_2, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/tenns/pages/70/, а також інших умов обслуговування рахунків.

Відповідно до п. 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою» за несвоєчасне виконання боргових обов'язків (викориристання простроченого Кредиту та Овердрафту) Власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/.

Згідно зіст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення,;зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості (ст. 6, 627 ЦК України).

Умови договору визначаються і погоджуються на розсуд сторін, крім тих які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

У разі зміни договору, як зазначено в частині третій статті 653 ЦК України, зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Таким чином, перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особисто підписав кредитний договір та додатки до нього, на момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Як на підставу позову про визнання умов договору про сплату пені та підвищених процентів за користування кредитом недійсними позивач посилався саме на те, що вона не укладала будь яких договорів, а про умови такого кредитування їй нічого відомо не було, до відому її не доводив, та такі умови є несправедливими.

Проте ці твердження позивача суперечать обставинам справи. Під час укладення кредитного договору ОСОБА_3 була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Так, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 11.08.2008 року ОСОБА_3 своїм підписом засвідчила, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що вона ознайомилася та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді та зобов'язувалася регулярно ознайомлюватися із змінами до цих Умов та Тарифів на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Укладення договору у такій спосіб шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитодавцем договору в цілому відповідає ст. 634 ЦК України.

В Умовах та Правилах надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору, зазначено права та обов'язки клієнта та банка, відповідальність сторін, порядок зміни Умов та Правил, правила користування кредитними картками, зокрема порядок нарахування процентів за користування кредитом, штрафних санкцій. В ОСОБА_2 банку зазначається базова процентна ставка, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, вартість інших послуг банку, зокрема, за що та в якому розмірі сплачується комісія. Тобто, в Умовах та Тарифах міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Отже, позичальник під час укладення спірного правочину був ознайомлений з його умовами та погодився з ними, не заперечує факт отримання та використання кредитних коштів.

За таких обставин, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі є правильним. Доводи позивача про те, що нею не підписувались договори та умови є несправедливими є необґрунтованими. Позивач протягом пяти років виконувала умови укладеного кредитного договору заявила вимоги про визнання умов цього договору недійсними лише 04.09.2017 року, після звернення банку до суду 11.12.2014 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: - встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Фактично позивач за позовом не оскаржує самі пункти (умови) кредитного договору, як такі, що не відповідають вимогам законодавства, а не згоден з підняттям процентної ставки при застосуванні умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» та нарахування штрафних санкцій. В даному випадку позивач за позовом фактично заперечує правомірність підвищення банком процентної ставки (дії банку) та стягнення процентів у збільшеному розмірі порівняно з первісними умовами, вважаючи, що таке підвищення не відповідає умовам договору, тобто здійснене не у визначеному договором порядку.

Крім того, твердження ОСОБА_3 про несправедливість умов кредитного договору не має конкретних визначень, у чому ця несправедливість полягає.

Разом з тим, зі змісту кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов, тому підстав для задоволення позову в цій частині відсутні.

В разі незгоди з умовами кредитного договору ОСОБА_3 мала можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом вона не скористалася, що свідчить про її згоду з усіма умовами договору.

Крім того, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Саме до такого висновку дійшов ВСУ у постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 та 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування всіма судами України.

Твердження ОСОБА_3 щодо необґрунтованості нарахування пені без врахування позовної давності є фактично запереченням проти первинного позову, який було розглянуто Ужгородським міськрайонним судом 18.05.2015 року, а не доводом в питанні визнання умов кредитного договору недійсним.

Слід зазначити, що згідно ч.1 та ч.2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що за вищенаведених обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Приват Банк» про визнання недійсними умов договору про сплату пені та підвищених процентів за користування кредитом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5