Справа № 133/335/18
Провадження № 22-ц/772/1702/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 рокуСправа № 133/335/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Ковальчука О.В., Берегового О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Вінниці цивільну справу №133/335/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року, яке ухвалене суддею Воронюк В.А. в приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області в порядку спрощеного провадження, повний текст складено 20 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем проживали разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу, у них народилась донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час вони разом не проживають, дочка проживає з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач в добровільному порядку участі в вихованні та утриманні дитини не приймає. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому потребує матеріальної допомоги від чоловіка, яку він повинен їй надавати до досягнення дитиною трьох років. В добровільному порядку відповідач такої допомоги їй не надає, працює офіційно за кордоном, має постійний заробіток, а тому спроможний надавати матеріальну допомогу на її утримання.

Таким чином, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання, в розмірі 1500 грн., щомісячно на період догляду за дитиною - донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трьох років.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року позов задоволено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

У зв'язку з розглядом справи в порядку ст. 369 ЦПК України учасники справи в судове засідання не викликалися та не повідомлялись про дату розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони проживали однією сім'єю, без реєстрації шлюбу, у них народилась донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5)

ОСОБА_7 проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні та вихованні (а.с.7).

Із наданої інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, вбачається, що відповідач у період з 01 січня 2017 року і по теперішній час неодноразово перетинав державний кордон України, що свідчить про те, що він має неофіційний дохід.

Відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стягуючи аліменти на утримання дружини суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Такий висновок суду відповідає статті 12 ЦПК України, в якій зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Колегія суддів, приймає до уваги, що позивач до досягнення дитиною сторін трирічного віку перебуватиме у відпустці по догляду за дитиною (а.с.6) і не матиме самостійного доходу, отримує одноразову допомогу при народженні дитини, потребує матеріальної допомоги, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, з якою проживає їх спільна дитина.

Доводи скаржника на те, що на його утриманні знаходиться мати, яка є інвалідом 3 групи не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, мати відповідача - ОСОБА_8 є особою з інвалідністю третьої групи, отримує пенсію по інвалідності. При цьому, ОСОБА_4 не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції жодних доказів того, що його мати знаходиться на його утриманні, як він зазначає у апеляційній скарзі.

Крім того, безпідставні твердження скаржника, що позивач отримує регулярний дохід, як фізична особа підприємець, оскільки вони ні чим не підтвердженні.

Зокрема, з розпорядження про надання відпустки №932 від 05 грудня 2017 року, вбачається, що кредитному фахівцю сектору продажів Вінницької області відділу продажів Південного регіону Управління експрес-продажів Департаменту споживчого кредитування надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 22 грудня 2017 року по 02 жовтня 2020 року (а.с.6).

Також, безпідставні доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 серпня 2018 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Ковальчук О.В.

Береговий О.Ю.

Згідно з оригіналом Сопрун В.В.