Провадження № 2/235/1160/18
Справа № 235/2315/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 липня 2018 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Соловйової М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про надання тимчасового дозволу на переміщення неповнолітньої дитини через лінію зіткнення у межах Донецької області без згоди батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3, з позовом до ОСОБА_4 про надання тимчасового дозволу на переміщення неповнолітньої дитини через лінію зіткнення у межах Донецької області без згоди батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради.

Позивачка в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 21 лютого 2004 року між нею і ОСОБА_4 зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу народилась донька ОСОБА_2, тобто відповідач по справі є батьком дитини.

Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 16.10.2009 року шлюб між ними було розірвано.

Спору стосовного того з ким буде проживати дитина не виникало і не виникає, дитина залишилась проживати разом з нею. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, фінансової допомоги не надає, з ОСОБА_2 не зустрічається та не спілкується.

17.06.2011 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, з яким перебуває в шлюбі до теперішнього часу.

Ії сім'я проживає в м. Донецьку, тобто на не підконтрольній Україні території.

В цей же час, у Запорізькій області в м. Бердянськ, мешкає її мати, тобто рідна бабуся ОСОБА_2 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вона та її дитина часто відвідують, ОСОБА_6, у місті Бердянськ. В ході відвідування своєї бабусі, ОСОБА_2, оздоровлюється на морі, оскільки Бердянськ є курортним містом. ОСОБА_6 приймає активну участь у вихованні своєї онуки, що відповідає побажанням самої ОСОБА_2, яка прагне спілкуванню зі своєю бабусею.

Виїзд з м. Донецьк та повернення в зворотному напрямку ОСОБА_2 здійснюється у її супроводі та її чоловіка - ОСОБА_5, але без супроводу батька дитини - ОСОБА_4, який надав відповідний дозвіл терміном дії з 04 липня 2017 року по 04 липня 2018 року.

Таким чином, дія письмового дозволу закінчується в липні 2018 року. Видати повторний дозвіл відповідач відмовляється.

Таким чином, ОСОБА_2, після 04 липня 2018 року, не зможе відвідувати свою бабусю в м. Бердянськ і не зможе оздоровлюватися на морі, оскільки без супроводу обох батьків, або у супроводі одного із батьків але за відсутності письмової згоди від другого (відсутнього в місті пропуску) із батьків, дитина не зможе повернутися додому в м. Донецьк і вимушена постійно перебувати на непідконтрольній Україні території.

Враховуючи викладене, через напружені стосунки з відповідачем, а також через відмову відповідача повторно надати письмову згоду (дозвіл) на виїзд/в'їзд з/на непідконтрольної території неповнолітньої ОСОБА_2 у супроводі матері, вона змушена звертатись з дійсним позовом до суду.

Тому, просить суд надати дозвіл на в'їзд неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на тимчасово непідконтрольну Україні територію Донецької області, а також на її виїзд до території, що контролюється органами державної влади України в період часу, з05 липня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_6, у її супроводі, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_4.

Позивач до судового засідання не з'явилася, уповноважила представляти її інтереси представника ОСОБА_3 на підставі довіреності.

Представник позивачки - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, судові повістки-повідомлення було розміщено на веб-сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу «Судова влада України». Однак, відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, відзив на позов не подав.

Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на це, суд постановив ухвалу про заочний розгляд цивільної справи.

Третя особа - представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради до судового засідання не з'явився, заперечень проти позову не надали.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та зміст спірних правовідносини,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2004 року був укладений шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4, який зареєстровано у відділі РАЦС Кіровського РУЮ у м.Донецьку Донецької області. (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка - ОСОБА_2. У свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - ОСОБА_1, батько - ОСОБА_4 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 26 серпня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.20).

17.06.2011 року був укладений шлюб між позивачкою ОСОБА_1 (прізвище змінено на ОСОБА_1) та відповідачем ОСОБА_5, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського РУЮ у м.Донецьку (а.с.21).

Позивачка разом з дочкою проживають в АДРЕСА_2, на теперішній час, знаходиться на тимчасово окупованій території

ОСОБА_6 є матір'ю позивачки (а.с. 15).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 провідують ОСОБА_6, яка проживає у м. Бердянськ. В ході відвідування ОСОБА_6 ОСОБА_2 оздоровлюється на морі, бабуся приймає активну участь у вихованні своєї онуки, що відповідає побажанням самої ОСОБА_2, яка прагне спілкуванню з нею.

Згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 надав згоду на вільне переміщення по всій території України, в'їзд до неконтрольованої території (у район проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) та виїзд з неї, багаторазові в'їзди до тимчасово окупованої території - Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та виїзд з неї, а також багаторазові виїзди за кордон до Російської Федерації, з 04.07.2017 року до 04.07.2018 року донці ОСОБА_2, у супроводі матері - ОСОБА_1 (а.с. 28)

Видати повторний дозвіл відповідач відмовляється.

Відповідно до ст. 25, 33 Конституції України, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами. Кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

З вказаними нормами кореспондуються положення ст.313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися усупереч інтересам дитини.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій належать до тимчасово окупованої території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи інтереси дитини, яка має конституційне право на освіту, здоровий образ життя та право вільно залишати територію України, а відсутність письмової згоди батька позбавляє її цих прав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, оскільки діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або на підставі рішення суду при відсутності згоди одного з батьків.

Керуючись ст. ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 151 СК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. ст. 12, 13, 43-44, 47-49, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах ОСОБА_2, від імені якої діє ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про надання тимчасового дозволу на переміщення неповнолітньої дитини через лінію зіткнення у межах Донецької області без згоди батька, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради, задовольнити.

Надати дозвіл на в'їзд неповнолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на тимчасово непідконтрольну Україні територію Донецької області, а також на її виїзд до території, що контролюється органами державної влади України в період з 05 липня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_6, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди та супроводу батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце реєстрації: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2.

Представник позивача: ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3.

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, адреса реєстрації: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_4.

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, адреса: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Єдності, 2, .

Суддя С.М.Хмельова