Справа № 146/206/18
"04" грудня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Пилипчука О.В.,
з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі цивільну справу
ім'я (найменування) сторін та інших учасників справи:
вимоги позивача: про визнання права власності на частку у майні подружжя
представник позивача : ОСОБА_3
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
19 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, розташованого в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області по вул. Чайковського, 18 належного їй з відповідачем на праві спільної сумісної власності подружжя, відповідно до договору посвідченого 26 серпня 1999 року приватним нотаріусом Томашпільського районного нотаріального округу.
Даний позов обґрунтований наступним.
21 липня 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який в подальшому був розірваний, згідно рішення Томашпільського районного суду від 18 листопада 2011 року. Від спільного проживання у сторін дітей немає.
За час шлюбу сторонами було набуте спільне майно, частину якого вони поділили за взаємною згодою, іншу частину, а саме житловий будинок, розташований по вул. Чайковського, 18 в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області не поділили.
Позивачка зазначає, що вказаний житловий будинок було придбано ними під час шлюбу, а саме 26 серпня 1999 року, відповідно до договору посвідченого 26 серпня 1999 року приватним нотаріусом Томашпільського районного нотаріального округу. У вказаному будинку позивачка проживає по даний час, однак номінальним власником зазначено відповідача ОСОБА_2
Між сторонами не досягнуто домовленості про поділ житлового будинку як обєкта права спільної сумісної власності, тому з даним позовом позивачка вимушена звернутися до суду.
Разом з тим позивачка просить врахувати той факт, що вона є опікуном малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 лютого 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 09-45 годину 22 травня 2018 року.
Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року підготовче засідання відкладено на 11 липня 2018 року
11 липня 2018 року підготовче засідання не відбулося в звязку з хворобою головуючого судді Пилипчука О.В., підготовче засідання відкладено на 24 жовтня 2018 року.
Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 жовтня 2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 4 грудня 2018 року.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
4 грудня 2018 року в судове засідання сторони по справі не зявилися.
Представник позивачки адвокат ОСОБА_3 направив на адресу суду заяву, згідно якої справу просить розглянути без його участі та участі позивачки ОСОБА_1, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи, згідно ст. 131 ЦПК України, станом на 4 грудня 2018 року відзив на позов до Томашпільського районного суду Вінницької області не надійшов, в звязку з чим суд ухвалив провести по даній справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному зясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.
Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.
Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2011 року щлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 21 липня 1999 року у с. Саїнка Чернівецького району Вінницької області розірвано. Рішення набрало законної сили 28 листопада 2011 року. (а.с.7)
Крім того, судом встановлено, що протягом спільного проживання у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок, який розташований в смт. Вапнярка по вул. Чайковського, 18 Томашпільського району Вінницької області, оформлений на ім'я відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26 серпня 1999 року приватним нотаріусом Томашпільського районного нотаріального округу. (а.с.8)
Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради Томашпільського району від 9 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.13)
Також, згідно рішення виконавчого комітету Вапнярської селищної ради Томашпільського району від 24 січня 2002 року № 10, вирішено призначити ОСОБА_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, опікуном над малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 в звязку з тим, що його рідна мати відмовилася від дитини. (а.с.9)
Згідно ст. 22 КпШС України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Відповідно до положень ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Частинами 1, 2 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частиною 3ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, ч 2 статті 372 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України т аст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Згідно ст. 372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відтак згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що«...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні».
Відповідно дост.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними» (реєстраційний номер в ЄДРСР - 14887466 в).
Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5.
Тому, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім'я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі нормст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб'єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений.
Отже, системний аналіз наданих сторонами спору доказів дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача про визнання права власності на частку у майні подружжя, придбаного під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованими.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем ОСОБА_1 оплачено судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 1846,01 гривень (а.с.1), які відповідно ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 60, 69-72 СК України, п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», статтями 12, 13, 76, 78, 95, 163, 206,280-289, 354 ЦПК України суд, -
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у майні подружжя задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку, розташованого в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області по вул. Чайковського, 18, належного їй з ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, відповідно до договору посвідченого 26 серпня 1999 року приватним нотаріусом Томашпільського районного нотаріального округу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1846,01 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім'я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Воркута, РНОКПП НОМЕР_1, адреса: 24240, Вінницька область, Томашпільський район, смт. Вапнярка, вул. Чайковського, буд. 18

відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, адреса: 24240, Вінницька область, Томашпільський район, смт. Вапнярка, вул. Чайковського, 18.

Суддя: ОСОБА_5