РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2018 року м.Харків
Московський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Короткого І.П.
розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся з позовом, в якому зазначив, що на підставі договору іпотеки від 14.08.2014 року, укладеного між сторонами з метою забезпечення виконання відповідачем договору позики від 14.08.2014 року, позивач набув у власність 28.04.2016 року квартиру АДРЕСА_1. 02.09.2017 року позивач направив відповідачу вимогу про виселення, але відповідач з вказаної квартири не висилився. З цих підстав позивач просить суд виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1.
Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувалися.
Відповідачем відзив на позов не подано.
Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що на підставі договору іпотеки від 14.08.2014 року, укладеного між сторонами з метою забезпечення виконання відповідачем договору позики від 14.08.2014 року, позивач набув у власність 28.04.2016 року квартиру АДРЕСА_2.
Ці обставини підтверджуються копіями договору іпотеки від 14.08.2014 року, договору позики від 14.08.2014 року, Інформаційною довідкою від 07.12.2016 року.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Разом з тим, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що позивач не довів суду тієї обставини, що відповідач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та добровільно не звільняє її.
Так, як докази позивач надав суду копії договору іпотеки від 14.08.2014 року, договору позики від 14.08.2014 року, Інформаційної довідки від 07.12.2016 року, листа відділу реєстрації місця проживання у Московському районі м.Харкова від 12.12.2016 року.
Разом з тим, ці докази не містять в собі ніякої інформації про те, що відповідач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та добровільно не звільняє її.
Більш того, у вказаних договорах місце проживання відповідача зазначене АДРЕСА_3.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 264, 265 ЦПК України,
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, номер і серія паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності не відомі.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, номер і серія паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності не відомі.

Суддя

19.02.2018