Справа № 442/59/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/6387/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, з участю третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача в інтересах сина ОСОБА_4, про позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову покликалася на те, що 12.01.2006 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. До офіційної реєстрації шлюбу у них 22.06.2000 року народився син - ОСОБА_5 (після визнання батьківства ОСОБА_3 у 2006 році його прізвище було змінене на «ОСОБА_2»). З першого дня народження і по сьогоднішній день син постійно проживає з нею в її квартирі, перебуває на її утриманні. Відповідач з 1999 року постійно проживає в Королівстві Іспанія, в Україну приїжджає 2-3 рази в рік. Відповідач відмовлявся в добровільному порядку приймати участь у матеріальному забезпечені сина, вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Незважаючи на те, що рішення суду є обов'язковим, відповідач не виконує його. Під різними приводами він відмовляється брати участь у вихованні сина. Крім того, в 2009 році ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, так як він впродовж тривалого часу відмовлявся брати будь-яку участь у вихованні малолітньої дитини. Однак рішенням суду від 18.01.2010 року їй було відмовлено в такому позові. Разом з тим, попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а на орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради покладено здійснювати контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов'язків. За неодноразовими поданнями Дрогобицької прокуратури «Про усунення порушень вимог СК України» щодо здійснення органом опіки та піклування Дрогобицької міської ради контролю за виконанням ОСОБА_3 батьківських прав, Орган опіки зобов'язав відповідача вжити заходів щодо реальної участі у вихованні сина ОСОБА_4. Проте, незважаючи на вимоги суду, органу опіки та піклування за весь час, що минув - 4 роки, відповідач так і не змінив свого байдужого ставлення до дитини. Відповідач не цікавиться сином, не піклувається про його здоров»я, фізичний, духовний розвиток, не спілкується з сином, не відвідує сина, перебуваючи в Україні. Разом з тим, вона ніколи не чинила будь-яких перешкод у спілкуванні відповідача з сином, оскільки впродовж 5 років жодних звернень ні до неї, ні до органів опіки щодо участі у вихованні сина з боку відповідача не було. Вважає, що все вищевказане підтверджує, що відповідач свідомо впродовж усіх років життя дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків та свідомо нехтує ними.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач не цікавиться сином, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний розвиток, взагалі не спілкується з сином та не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини. Вказує, що вона вже зверталася з позовом про позбавлення батьківських відповідача прав, проте рішенням суду у задоволенні позову було відмовлено, але разом з тим, попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, проте відповідач не вживає жодних заходів щодо реальної участі у вихованні сина ОСОБА_4. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконкому Дрогобицької міської ради в судове засідання не з'явився, до суду поступила заява про розгляд справи без участі органу опіки та піклування, який щодо винесення рішення по даній справі покладається на думку суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.12, 81-82 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.89 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення по справі, дав оцінку доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених нормами матеріального права про позбавлення відповідача батьківських прав.

Встановлено, що ОСОБА_3 є батьком дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, серії НОМЕР_1 від 18.01.2006 року, видане повторно відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області).

Дитина проживає з матір'ю - ОСОБА_2 Відповідач з 1999 року проживає в Королівстві Іспанія.

Відмовляючи у позбавленні ОСОБА_3 батьківських прав суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а також з того, що в діях відповідача відсутня винна поведінка і свідоме нехтування ним своїми обов'язками.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України, яка закріплює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитино повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком міськрайонного суду про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і не буде відповідати його меті - захисту інтересів дитини.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було дано належну та вичерпну оцінку доводам позовної заяви щодо того, що відповідач не виконує без поважних причин своїх обов'язків по вихованню сина та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було дано належної оцінки цим доводам, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не можуть прийматися до уваги.

Позивачем не доведено того, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина та не спростовано тверджень останнього про те, що він намагається брати участь у його вихованні, цікавиться життям, розвитком та навчанням сина, створює умови для отримання ним освіти, надає кошти на утримання дитини, що стверджується наявними у матеріалах справи доказами. При цьому суд взяв до уваги те, що відповідач постійно проживає за межами України, що зумовлює об»єктивні труднощі для безпосереднього спілкування з дитиною, а також те, що між батьками існують напружені стосунки, що як наслідок впливає на ситуацію спілкування батька з сином.

З урахуванням наведеного місцевий суд, заслухавши думку дитини щодо позбавлення відповідача батьківських прав, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, що не суперечить ч.3 ст. 171 СК України, якою передбачено, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається, «що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

За таких обставин розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 29.03.2018р.

Головуючий

Судді: