Ухвала

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 742/1732/16-ц

провадження № 61-3844 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Черняк Ю.В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_4 про відмову від касаційної скарги на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Губар В. С., Скрипки А. А.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що під час шлюбу між ним з ОСОБА_5 було розпочато підприємницьку діяльність. Протягом 2011-2012 років ним за спільною згодою з відповідачем отримано у борг від ОСОБА_6 грошові кошти в іноземній валюті, про що було укладено договори позики 06 вересня 2011 року та 07 серпня 2012 року в письмовій формі, гроші передано під розписку.

Після розірвання шлюбу спільні виплати боргу припинилися і позивач був вимушений сплачувати борг, який складав 431 175 грн 55 коп., самостійно.

Борг сплачено позивачем за рахунок особистих коштів у повному обсязі.

Позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 215 587 грн 77 коп. в рахунок компенсації 1/2 частини коштів, сплачених ним на виконання грошових зобов'язань за договорами позики.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_5 215 587 грн в рахунок 1/2 частини коштів, сплачених ОСОБА_5 на погашення грошових зобов'язань за договорами позики від 06 вересня 2011 року та 07 серпня 2012 року, укладених між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що грошові кошти були не тільки позичені ОСОБА_7, але і витрачені на потреби сім'ї, а тому 1/2 частина повернутого позивачем боргу підлягає стягненню з відповідача, оскільки такий борг виник в інтересах сім'ї, що відповідачем не спростовано.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2016 року рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 вересня 2016 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_5 про стягнення коштів відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що договори позики, за якими позивач отримав кошти, не створюють обов'язку для другого з подружжя, оскільки не доведено факт використання цих коштів на потреби сім'ї.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні позову, оскільки після розірвання шлюбу з відповідачем він особисто повернув ОСОБА_6 борг в сумі 431 175 грн 55 коп. за договорами позики від 06 вересня 2011 року та від 07 серпня 2012 року. Кошти, отримані за цими договорами, було використано сторонами в інтересах сім'ї. Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з одних лише формальних міркувань, неправильно застосувавши норми матеріального права, що стало підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України надійшла заява ОСОБА_4 про залучення її до участі у справі як правонаступника ОСОБА_5

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2017 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Залучено правонаступника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_4, до участі у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

29 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від ОСОБА_4 надійшла заява про відмову від поданої касаційної скарги на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2016 року. Вказана заява надіслана поштою, що підтверджується поштовим конвертом.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 398 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження.

Враховуючи те, що заяву про відмову від касаційної скарги подано заявником до закінчення касаційного провадження, вона підлягає задоволенню, а касаційне провадження - закриттю.

При цьому заявнику роз'яснюється, що відповідно до частини п'ятої статті 398 ЦПК України, у разі закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається.

Керуючись статтею 398 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_4 задовольнити.

Прийняти відмову від касаційної скарги та закрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_8 (правонаступник - ОСОБА_4) до ОСОБА_9 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник