233 № 233/4595/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді Бєлостоцької О.В.,

при секретарі Теліціній О.О.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,-

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому зазначила, що з 16 листопада 2013 року перебувала у шлюбі із відповідачем. 18 вересня 2017 року відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області шлюб було розірвано. Під час перебування в шлюбі 24 квітня 2017 року під час дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження у зв*язку з чим 05 вересня 2017 року була визнана непрацездатною особою - інвалідом 3 групи. В теперішній час перебуває у відпустці, оскільки спільна з відповідачем дитина - ОСОБА_5, потребує домашнього догляду. Відповідач, який має постійний неофіційний заробіток, матеріальної допомоги їй не надає. Позивач ОСОБА_4 просить стягнути із ОСОБА_2 аліменти на її утримання щомісячно у розмірі 2000 гривень, починаючи з дня подання позову до відновлення стану її працездатності.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві і зазначив, що в період перебування у шлюбі з відповідачем позивач була визнана інвалідом третьої групи внаслідок травми, отриманої в дорожньо-транспортній пригоді. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку колишнього чоловіка, який є працездатною особою та спроможний надавати матеріальну допомогу, зважаючи на те, що має стабільний неофіційний дохід, будинок, машину.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність, оскільки позивачка є отримувачем пенсії по інвалідності, яка забезпечує передбачений законом прожитковий мінімум. Крім того, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач послався на неспроможність надавати матеріальну допомогу колишній дружині, оскільки постійного доходу доходу він не має, своєчасно сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 16 листопада 2013 року зареєстрували шлюб (а.с.3), який було розірвано відповідно до рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року (а.с.59). Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 (а.с.4).

ОСОБА_2, ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5 зареєстровані та мешкають в будинку АДРЕСА_1 (а.с.34-38, 90).

Відповідно до виписки з медичної карти № 1359 ОСОБА_4 з 24 квітня 2017 року по 07 липня 2017 року перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні КУ «ЛПУ Міська лікарня № 5» м.Костянтинівки з приводу складної множинної травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; забійної рани верхнього повіка праворуч; відкритого неускладненого перелому обох кісток правого передпліччя; закритого осколкового перелому дистального мета епіфіза лівої лучової кістки; закритого трансацетабулярного перелому таза ліворуч; центрального вивіху лівого стегна; травматичного шоку 2 ступеню; невропатії лівого лучого нерва. Стан після МОС пластиною та винтами правої лучової кістки і ліктьової кістки 05 травня 2017 року (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 надав копії чеків на підтвердження придбання ним медичних препаратів для лікування дружини - ОСОБА_4 (а.с.51-58) і ця обставина не оспорювалась представником позивачки

Згідно вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 грудня 2017 року ОСОБА_4 визнано винною у скоєнні 24 квітня 2017 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень, від якого звільнено на підставі п.в) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» (а.с.83).

05 вересня 2017 року ОСОБА_4 внаслідок отриманої в дорожньо-транспортній пригоді травми було встановлено третю групу інвалідності у зв*язку із загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ № 0875276 (а.с.5). Згідно вказаної довідки ОСОБА_4 протипоказана важка фізична праця, тривала ходьба; може працювати за фахом.

Як вбачається з трудової книжки позивачки по справі, з 23 серпня 2013 року вона обіймає посаду консультанта фінансового відділення № 315 ПАТ «Укрсиббанк» (а.с.8).

Відповідно до довідки № 948/13 від 16 грудня 2016 року ОСОБА_5, 2014 року народження потребувала домашнього догляду до 07 січня 2018 року (а.с.9).

Згідно наказу ПАТ «Укрсиббанк» від 28 грудня 2016 року № 410-ВК ОСОБА_4 з 08 січня 2017 року по 07 січня 2018 року включно було надано відпустку по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду (а.с.10).

Доказів на підтвердження того, що спільна дитина сторін по справі - ОСОБА_5 і після 07 січня 2018 року потребує домашнього догляду позивачкою не надано.

Відповідно до довідки Костянтинівського об*єднаного управління ПФУ Донецької області від 12 січня 2018 року № 901/09/07-46 ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1452 гривні (а.с.77).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України від 01 лютого 2018 року ОСОБА_4 в період часу з 01 січня по 30 вересня 2017 року отримала соціальні виплати з УСЗН в розмірі 29 гривень 35 копійок та грошові кошти від ПАТ «Укрсиббанк» в розмірі 10000 гривень (а.с.95).

Згідно трудової книжки відповідача ОСОБА_2, станом на теперішній час він не працевлаштований; 05 жовтня 2009 року звільнений з ВАТ «Дружківське рудоуправління» у зв*язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України, перебував на обліку в Дружківському центрі зайнятості та до 18 лютого 2010 року отримував допомогу по безробіттю (а.с.45-50).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України від 01 лютого 2018 року ОСОБА_2 отримав в 2017 року соціальні виплати з УСЗН в загальному розмірі 687 гривень 90 копійок (а.с.95).

ОСОБА_2 має дитину від першого шлюбу - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.84) на утримання якої на користь ОСОБА_7 сплачує аліменти за виконавчим листом № 2-1487, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження № 7553/1556/10/18870 від 01 вересня 2009 року (а.с.92).

Як вбачається з листа Костянтинівського міськрайонного відділу ДВС від 29 січня 2018 року ОСОБА_2 щомісячно сплачує аліменти в розмірі ? частини за виконавчим листом № 2-1487; станом на 29 січня 2018 року заборгованість відсутня (а.с.91).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 листопада 2017 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_5 в розмірі 1000 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 вересня 2017 року до повноліття дитини (а.с.85-86).

Як вбачається з квитанцій № 75 від 24 січня 2018 року (а.с.88), № 66 від 29 січня 2018 року (а.с.89) ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_8 з жовтня 2017 року по січень 2018 року в загальному розмірі 4000 гривень.

Згідно ч.1, 2, 3, ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи.

Відповідно до ч.1,2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 4 ст. 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Отже, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 61111-цс/17 від 16 серпня 2017 року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» було встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність в розмірі 1373 гривні.

Судом встановлено, що на час звернення до суду (27 вересня 2017 року) та на час розгляду справи судом позивач ОСОБА_4 отримує пенсію по інвалідності третьої групи у розмірі 1452грн 00 коп щомісячно; крім того, отримала 10000 гривень від ПАТ «Укрсоцбанк».

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що позивач отримує пенсію у розмірі вищому, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а тому за законом не вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання.

Доводи представника позивача щодо стабільного неофіційного доходу ОСОБА_2 і відповідно його спроможності сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини суд до уваги не приймає, оскільки доказів на їх підтвердження суду не надано.

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2012 року належить земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39-42), але ця обставина не спростовує висновків, яких дійшов суд.

Наданий відповідачем поліс обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/1978104 (а.с.33) не є належним доказом, оскільки не стосується предмета доказування по даній цивільній справі.

В силу ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 75, 76 СК України , ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», керуючись ст. ст. ст.ст. ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 (місце проживання АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 16 лютого 2018 року.

Суддя