провадження №6/243/67/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

за участю

секретаря судового засідання Мирошниченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 міста Слов′янська Донецької області подання Державного виконавця Слов′янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 виклад позиції сторін у справі.

31.01.2018 року до Словянського міськрайонного суду звернувся державний виконавець Слов′янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а саме ОСОБА_3, посилаючись на те, що у відділі державної виконавчої служби на виконанні знаходиться виконавче провадження ЄДРВП №-30423998 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по виконавчому листу за №2-334 від 19.12.2011 року виданому на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, 17.08.2000 року у розмірі 1/4 частини щомісячно, але не менше 30%-50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною. У звязку з наведеними просить суд тимчасово обмежити право громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на виїзд з території України до виконання зобовязання, встановленого рішенням суду за №2-334 від 19.12.2011 року, який видано Словянським міськрайонним судом Донецької області

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представником заявника ст. державним виконавцем Петренко Т.В. надано клопотання від 17.01.2018 року, про розгляд заяви за своєї відсутності

Інші сторони в судове засідання також не зявились, про дату, час та місце розгляду подання повідомлялись належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду питання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Процесуальні дії у справі не проводилися.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що у відділі державної виконавчої служби на виконанні знаходяться виконавче провадження ЄДРВП №-30423998 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по виконавчому листу за №2-334 від 19.12.2011 року виданому на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5, 17.08.2000 року у розмірі 1/4 частини щомісячно, але не менше 30%-50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби, відкрито виконавче провадження за зазначеним виконавчим листом.

Згідно до довідки заборгованість №АСВП -30423998 від 17.01.2018 року, заборгованість по аліментам ОСОБА_3 станом на 01.01.2018 року складає 41153 грн.

V. Оцінка Суду.

Вирішуючи питання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. ст. 441ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

У відповідність до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватись і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно зі своєю власністю. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому акті.

Таким чином, право на вільне пересування, в тому числі право вільно покидати свою країну, не є абсолютним та може бути обмежене у випадках, передбачених законом.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Зі змістом частини 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Згідно пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п.19 ч.3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, передбачено право виконавця звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже відповідно до наведених норм тимчасове обмеження у праві виїзду боржника може мати місце за умови підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань та подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника повинно містити обставини які би вказували на ухилення боржника від виконання рішення суду і зобовязань з погашення визначеної в рішенні заборгованості.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч.5 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно п.п. г п. 11.1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, подання повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх обовязків.

Факт ухилення боржника від виконання рішення має підтверджуватись доказами, на які державний виконавець ВДВС повинен посилатись в поданні, а належні та допустимі докази ухилення боржника слід безпосередньо надавати суду.

Так, під ухиленням від виконання зобовязань слід розуміти як пряму відмову від виконання рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобовязань.

Державним виконавцем не надано жодних доказів, що підтверджують ухилення боржника від сплати боргу, а також не вбачається обґрунтованості припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню рішення суду та що взагалі є підстави вважати, що боржник має намір виїхати за кордон.

При цьому, суд враховує й рішення ЄСПЛ від 11 липня 2013 року в справі «Хлистов проти Росії», відповідно до якого Європейський суд визнав доведеним порушення національною владою Росії п.п. 2 и 3 ст. 2 Протоколу № 4 ЄСПЛ стаття 2 Протоколу №4 к Конвенції, яка гарантує право кожному на свободу переміщення, включаючи право залишити любу країну й виїхати в країну за своїм вибором, в той час як втручання в право особи на виїзд із його країни не було «необхідним в демократичному суспільстві».

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, про те, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання Державного виконавця Слов′янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити, у звязку з відсутністю підстав.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятнадцятиденний строк з дня її проголошення, або в порядку п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6