Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 362/7580/15-ц

провадження № 61-9126св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4 (ОСОБА_4),

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_4, на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Карпенка С. Ф., від 31 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л., від 06 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (ОСОБА_4) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що20 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_2 отримала у кредит грошові кошти в іноземній валюті у сумі 46 000, 00 доларів США та зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 19 вересня 2017 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 0/П від 20 вересня 2007 року, а 25 лютого 2010 року договір поруки банком було укладено з ОСОБА_4 (ОСОБА_4). Посилаючись на те, що ОСОБА_2 з серпня 2014 року не здійснює платежів на погашення суми заборгованості по наданому кредиту у встановлені договором строки та розмірі, має заборгованість зі сплати нарахованих процентів за користування кредитними коштами, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, банк просив суд стягнути із відповідачів у солідарному порядку кредитну заборгованість, яка станом на 27 травня 2015 року становить 26 235, 75 доларів США, а також заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом, розмір якої становить 21 835, 46 грн.

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що при підписанні оскарженого договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 вересня 2007 року ПАТ «УкрСиббанк» було порушено законні права позичальника, кредитний договір та додатки до нього суперечать діючому законодавству, оскільки банком не було зазначено гривневий еквівалент валюти зобов'язання, додаток № 1 до кредитного договору не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» у частині встановлення комісій, вона не мала можливості ознайомитись з додатковою угодою та додатками до неї. ОСОБА_2 просила суд визнати договір про надання споживчого кредиту № 00 від 20 вересня 2007 року, договір іпотеки №0/00/3 від 20 вересня 2007 року, договори поруки № 0/П від 20 липня 2007 року та № 242243 від 25 лютого 2010 року, укладені з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (ОСОБА_4), недійсними, зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Римську А. В. виключити із реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна та зобов'язати банк повернути їй свідоцтво про право власності на житло та технічний паспорт на квартиру, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк». Стягнуто солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (ОСОБА_4) на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 20 вересня 2007 року у сумі 26 235, 75 доларів США. Стягнуто солідарно із ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (ОСОБА_4) на користь ПАТ «УкрСиббанк» пеню за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків у сумі 21 835, 46 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного та забезпечувальних договорів недійсними відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоборжник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність, а поручителі повинні нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов'язань. Зустрічні позовні вимог визнано недоведеними та необґрунтованими. Суд встановив, що підписуючи договір та додатки до нього, позичальник погодилась із умовою щомісячної сплати кредиту, процентів та інших платежів у твердій, конкретно визначеній сумі, що її влаштовувало на час підписання договору.

06 вересня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку та відсутність підстав для задоволення зустрічних вимог. Укладаючи кредитний договір сторони не мали на меті інших цілей, ніж ті, що передбачені чинним законодавством України для кредитних договорів, а саме: банк зобов'язався надати позичальнику кредит у відповідному розмірі в іноземній валюті, а позичальник зобов'язалась повернути кредит у тій же валюті, в якій вона його отримала, у строки, встановлені договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

26 вересня 2016 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4, яка є також і відповідачем у справі, подано касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційних скарг обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Судами не було враховано, що позивачем не було надано належного розрахунку кредитної заборгованості, наданий розрахунок посвідчено представником банку, який не має на це повноважень. Місцевий суд не витребував деталізований розрахунок кредитної заборгованості. Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою пункт 1 кредитного договору, де містяться суперечності щодо валюти кредитування. Умови укладеного кредитного договору є несправедливими. При укладенні кредитного договору позичальнику не була надана достатня інформація, а також на нього покладені надмірні ризики. Банк не дотримався вимог закону при укладенні спірних договорів, а отже є підстави для визнання їх недійсними.

29 вересня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

30 листопада 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» подано заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких банк вказує на її необґрунтованість та безпідставність.

14 серпня 2017 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (ОСОБА_4) про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

20 лютого 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 20 вересня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 46 000, 00 доларів США шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_4 у ПАТ «УкрСиббанк» для подальшого їх використання за цільовим призначенням. Наданий кредит позичальник зобов'язувався повернути у повному обсязі не пізніше 19 вересня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту (т. 1 а. с. 6-13, 16-18, 20-23; 25-27), якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору, та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,40% річних з першого до десяте число кожного місяця.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (ОСОБА_4) було укладено окремі договори поруки, за умовами яких кожен з поручителів зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником своїх обов'язків за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20 вересня 2007 року у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій (т. 1 а.с. 28-29, 32-34).

Станом на 27 травня 2015 року кредитна заборгованість ОСОБА_2 перед банком по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становила 26 235, 75 доларів США 75 центів, з яких: 23 378, 12 доларів США - кредитна заборгованість; 2 857, 63 доларів США - заборгованість по процентам. Сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 27 травня 2015 року становила 21 835, 46 грн, з яких: 12 506, 82 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 9 328, 64 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Наявність кредитної заборгованості ОСОБА_2 перед банком підтверджено розрахунками банку, випискою про рух коштів по рахунку та матеріалами кредитної справи, копія якої була витребувана судом першої інстанції.

Також встановлено, що банк звертався до відповідачів з вимогою про повернення заборгованості за кредитом, що підтверджується копіями вимог від 02 квітня 2015 року та доказами про їх направлення (т. 1 а.с. 61-71).

Відповідно до дозволу Національного банку України, виданого на ім'я АКІБ «УкрСиббанк» № 75-2 від 19 лютого 2002 року, позивач має право здійснення операцій, визначеннях пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Пунктом 1.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 вересня 2007 року визначено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредит саме в іноземній валюті у доларах США у сумі 46 000, 00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 232 300, 00 грн.

Відповідно до пункту 7.12 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 20 вересня 2007 року сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджуючи свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав. З урахуванням вищенаведених обставин, судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель має нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим суди обґрунтовано встановили наявність правових підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості із позичальника та поручителя, не врахувавши лише, що умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. ОСОБА_2 на момент укладення договору про надання споживчого кредиту не заявляла додаткових вимог або зауважень щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, а банк надав останній документи, які передували укладенню кредитного договору, які містили достатньо повну інформацію стосовно умов кредитування.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, за обслуговування кредиту, і це може бути підставою для визнання таких положень недійсними.

Посилання заявника на невідповідність договору про надання споживчого кредиту чинному законодавству, у зв'язку з тим, що споживчий кредит не міг видаватись в іноземній валюті, не заслуговують на увагу. ОСОБА_2 свідомо погодилась на отримання кредиту в іноземній валюті і мала усвідомлювати всі ризики, які пов'язані із зміною курсу національної валюти.

Закон України «Про споживче кредитування», положеннями статті третьої якого визначено заборону надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України, набув чинності 10 червня 2017 року, разом з тим спірний кредитний договір було укладено у 2007 році.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Так положення національного законодавства хоч і визначали національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містили заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, врахувавши, що в укладеному договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 20 вересня 2007 року сторонами було погоджено його істотні умови, зокрема, щодо форми договору, суми та валюти кредиту, який був наданий, та платежів по його поверненню і сплаті відсотків за користування кредитом, строку, на який укладається кредитний договір, річної відсоткової ставки за користування коштами, а також визначено, що сторони не мали на меті інших цілей, ніж ті, що передбачені чинним законодавством України для кредитних договорів, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Разом з тим, задовольняючи первісні позовні вимоги банку, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою ту обставину, що у разі укладення кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання солідарної відповідальності за законом не виникає. Якщо за умовами окремих договорів поруки поручителі узяли на себе зобов'язання самостійно відповідати перед кредитором за виконання грошових зобов'язань боржником за кредитним договором, то кредитна заборгованість підлягає стягненню з кожного поручителя окремо, а не з усіх поручителів у солідарному порядку.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції у частині солідарної відповідальності позичальника і поручителів підлягає зміні.

Також суди не врахували, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка подана представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року, змінити у частині солідарної відповідальності позичальника і поручителів, а також стягнення судового збору.

Викласти резолютивну частину рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року у наступній редакції:

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за кредитним договором № 0 від 20 вересня 2007 року у сумі 26 235 (двадцять шість тисяч двісті тридцять п'ять) доларів 75 центів США, з яких заборгованість по кредиту - 23 378, 12 доларів США, заборгованість по процентам - 2 857, 63 доларів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» пеню за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків у сумі 21 835, 46 (двадцять одна тисяча вісімсот тридцять п'ять) грн, з яких пеня за кредитом - 12 506, 82 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 9 328, 64 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_3, на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість за кредитним договором № 0 від 20 вересня 2007 року у сумі 26 235 (двадцять шість тисяч двісті тридцять п'ять ) доларів 75 центів США, з яких заборгованість по кредиту - 23 378, 12 доларів США, заборгованість по процентам - 2 857, 63 доларів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (ОСОБА_4) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» пеню за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків у сумі 21 835, 46 (двадцять одна тисяча вісімсот тридцять п'ять) грн, з яких пеня за кредитом - 12 506, 82 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 9 328, 64 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (ОСОБА_4) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» по 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта