Провадження № 22-ц/772/541/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 рокуСправа № 127/12252/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів : Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2018 року, ухваленого у складі судді Федчишена С.А., -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником 2/5 частки приміщення магазину змішаної групи товарів з офісними приміщеннями та кафе з господарською будівлею, що знаходяться по вул. Свердлова, 172, приміщення 181,182 у м. Вінниця. Окрім неї, власниками даного об'єкта є ОСОБА_4 (3/10 частки), ОСОБА_5 (1/5 частки), ОСОБА_6 (1/10 частки). Частки в даному об'єкті нерухомого майна не виділені в натурі. Порядок користування цим майном не встановлювався. Даний об'єкт нерухомості потребує значних витрат на його утримання. Позивачем укладено договори з відповідними організаціями: з ПАТ «Вінницяобленерго» - договір про постачання електричної енергії; з КП «Вінницяоблводоканал» - для надання послуг з водопостачання та водовідведення; з ТОВ «Вінницягаз збут» - на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів; з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» ; з Управлінням Державної служби охорони при УМВС України у Вінницькій області - централізованого спостереження за станом систем тривожної сигналізації та реагування ГЗ ПЦО на відповідні сигнали; з ПАТ «Укртелеком» - про надання послуги доступу до мережі інтернет за технологією ADSL; з ПАТ «Датагруп» - про надання телекомунікаційних послуг; з КП «Ековін» - про надання послуг (вивезення відходів); з Вінницькою міською радою - Угода про поновлення договору оренди земельної ділянки; з приватним підприємцем ОСОБА_7 - про обслуговування технічних засобів сигналізації; з ТОВ «Флоріан-Т» - на здійснення пожежного спостереження; з ФОП ОСОБА_8 - договір про надання послуг з дератизації. Всі договори пов'язані з утриманням об'єкту нерухомості укладені від імені позивача і всі оплати пов'язані з утриманням об'єкту проводяться також позивачем, при цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відшкодовують частину понесених витрат. Відповідач по справі спільно нести витрати по утриманню приміщень магазину змішаної групи товарів з офісними приміщеннями та кафе з господарською будівлею відмовляється та жодним чином про них не дбає. При цьому частиною приміщень ОСОБА_4 користується, провадить діяльність по торгівлі лікеро-горілчаними виробами. За друге півріччя 2016 року та перший квартал 2017 року позивачем понесені витрати на утримання спільного майна по вищезазначеним договорам та сплачено кошти всього на суму 317249,24грн. Просить стягнути з відповідача на її користь витрати по утриманню спільного майна (приміщення магазину змішаної групи товарів з офісними приміщеннями та кафе з господарською будівлею, що знаходяться по вул. Свердлова, 172, приміщення 181,182 у м. Вінниця) за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року у розмірі 60962,79 грн., за період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року у розмірі 34211,99 грн., а разом 95174,77 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по утриманню спільного майна (приміщення магазину змішаної групи товарів з офісними приміщеннями та кафе з господарською будівлею, що знаходиться по вул. Свердлова, 172, приміщення 181, 182 у м. Вінниця) за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року в розмірі 60 962,79 гривень, за період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року в розмірі 34211,99 гривень, всього на загальну суму 95 174,77 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4Ю на користь ОСОБА_3 951,75 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем в повному обсязі сплачувались комунальні послуги з утримання приміщення, яке перебуває у спільній власності з ОСОБА_4, що підтверджується відповідними квитанціями, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3/10 частка витрат на оплату послуг по утриманню майна.

ОСОБА_4, не погоджуючись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Подана апеляційна скарга мотивована тим, що суд задовольнив позовні вимоги про стягнення витрат саме на утримання майна і при цьому до них відніс оплату коштів за житлово-комунальні послуги. ОСОБА_4 вважає, що поняття «утримання спільного майна» та «оплата за отримані комунальні послуги » не є тотожними, тому платником за отримані комунальні послуги повинна бути особа, яка такими послугами користується. Також зазначає, що оскаржуваним рішенням суду не наведено доводів, що стягнуті витрати є обєктивно необхідними, вказує, що такі витрати оплачені позивачем, як підприємцем.

27 лютого 2018 року на адресу Апеляційного суду Вінницької області надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення Вінницького міського суду від 22 грудня 2017 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що наведені в апеляційній скарзі аргументи є необґрунтованими, оскільки кожен із співвласників зобовязаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Крім того зазначила, що ОСОБА_4 проводить в даних приміщеннях магазину діяльність по торгівлі лікеро-горілчаними та тютюновими виробами, має енергозатратне обладнання 10 холодильників, кондиціонер, кавовий апарат, газовий конвектор, та інше обладнання, має свій кабінет, де користується послугами інтернету, здає частину площ підвального приміщення в оренду під термінали та банкомати, а тому має нести витрати згідно частки у праві власності.

Відповідно до п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2137-VIII від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перешкод у розгляді справи в письмовому провадженні, колегія суддів не вбачає.

Апеляційний суд, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, аргументи сторін, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено і не заперечується сторонами, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна ОСОБА_6 є власником 1/10 частки, ОСОБА_4 є власником 3/10 частки, ОСОБА_5 є власником 1/5 частки, ОСОБА_3І, є власником 2/5 частки приміщення магазину змішаної групи товарів з офісними приміщеннями та кафе з господарською будівлею, обєкт житлової нерухомості.

Також судом першої інстанції було встановлено, що позивач здійснила всі платежі за послуги з утримання вказаного майна відповідно до укладених договорів та актів звірки розрахунків з ПАТ «Вінницяобленерго»; КП «Вінницяоблводоканал»; ТОВ «Вінницягаз збут»; ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз»; Управлінням Державної служби охорони при УМВС України у Вінницькій області; ПАТ «Укртелеком»; ПАТ «Датагруп»; КП «Ековін»; приватним підприємцем ОСОБА_7; ТОВ «Флоріан-Т»; ФОП ОСОБА_8, оплату оренди землі та згідно платіжних доручень, за період з 01.07.2016 року по 31.12.2016 року в розмірі 203209,29 гривень та за період з 01.01.2017 року по 31.03.2017 року в розмірі 114039,95 гривень, а всього на загальну суму 317249,24 гривень.

Судом було встановлено, що між сторонами виникли правовідносини по утриманню спільного майна, які регулюються ст.ст. 358, 360, 369 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що власниками даного приміщення є ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, і витрати по його утриманню несуть усі співвласники відповідно до своєї частки у праві власності, в тому числі і відповідач в розмірі 3/10 частки витрат, що становить 95174,77 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо обовязку відповідача спільно нести витрати на утримання спільного майна відповідно до своєї частки у праві власності на це майно.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, повязаними із спільним майном.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що вказане положення закону, в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов'язаний брати інший співвласник, який ухиляється від свого обов'язку, надає право особі, яка зазнала втрат, на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

В той же час, колегія суддів не може погодитись з аргументами апеляційної скарги про те, що оплата за комунальні послуги не є необхідними витратами на управління, утримання та збереження майна, а є витратами, які здійснює позивачка використовуючи будівлю в своїй підприємницькій діяльності.

Апеляційний суд виходить з того, що предметом спору щодо участі в утриманні майна є приміщення магазину змішаної групи товарів з офісними приміщеннями та кафе і господарське використання вказаного об'єкту здійснюють обидві сторони.

Як вбачається з матеріалів справи частки сторін у праві власності є ідеальними і в натурі не поділені, не укладався і договір між сторонами про порядок володіння та користування спільним майном, а тому в даному випадку діє загальне правило визначене ст. 360 ЦК України, яке встановлює обов'язок співвласника нести витрати саме у розмірі його частки у праві власності.

Крім того, відповідачем не було спростовано належними доказами, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, понесені позивачем витрати на утримання та збереження спільного майна в заявленому ним обсязі. Не наведено аргументів та не доведено відповідними доказами і фактичні витрати понесені відповідачем на утримання та збереження спільного майна, або понесення витрат в меншому розмірі.

З цих же підстав, колегія суддів вважає, що складові понесених витрат заявлених у позові охоплюютьсяпоняттям витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обовязкових платежів), оскільки об'єкт є комерційним, спільно використовується сторонами, має значну площу, потребує використання електроенергії, газу, води, має бути забезпечений охороною та пожежною сигналізацією, відповідати вимогам санітарно-епідеміологічного законодавства, щодо нього мають бути сплачені податки та інші обов'язкові платежі.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується і з аргументами відзиву на апеляційну скаргу, які зводяться до того, що відповідач не бажає нести витрати на утримання та збереження спільного майна, хоча також використовує частину приміщень в комерційних цілях.

Не можна погодитись з аргументами апеляційної скарги і в тій частині, що позивач звільняється від обов'язку нести заявлені витрати у зв'язку з тим, що між сторонами існують спори з приводу використання спільних приміщень, оскільки наявність таких спорів не звільняє від обов'язку співвласника приймати участь в утриманні спільного майна, а можливе порушення його прав користування приміщеннями має інші юридично значущі наслідки та передбачає інший спосіб захисту.

Оплата витрат на утримання та збереження майна позивачем як підприємцем не спростовують факт понесення таких витрат та обов'язок їх нести всіма співвласниками приміщень, а тому аргументи апеляційної скарги в цій частині не є прийнятними.

В той же час, колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги в тій частині, що оплачені позивачем телекомунікаційні послуги та послуги по доступу до мережі інтернет не відносяться до витрат на управління, утримання та збереження спільних приміщень.

Позивачем не наведено мотивів, а судом першої інстанції відповідних висновків, з якими апеляційний суд міг би погодитись, що вказані витрати можливо віднести до витрат на управління, утримання та збереження спільних приміщень, а тому рішення суду в частині стягнення коштів за телекомунікаційні послуги та послуги по доступу до мережі інтернет в загальній сумі 1903,36 гривень не можна вважати законним і обгрунтованим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Встановивши обставини по справі та правовідносини, що виникли між сторонами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що права позивача на відшкодування частини її витрат на утримання та збереження спільного майна були безпідставно не визнані відповідачем.

Проте, в іншій, встановленій апеляційним судом частині таких витрат, аргументи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, в зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення 1903,36 гривень з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у позові.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене стягнуті судом першої інстанції судові витрати по сплаті судового збору підлягають зміні та стягненні цих витрат в сумі 923,71 гривень.

Також, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню судові витрати понесені відповідачем по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог скарги в сумі 28,55 гривень.

Керуючись п. п. 8, 9 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 141, 367, 369, 374-376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2018 рокув частині стягнення витрат по утриманню спільного майна в загальній сумі 1903,36 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким в позові відмовити.

Змінити рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2018 рокув частині розподілу судових витрат, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 923,71 гривень.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 грудня 2018 рокузалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 28,55 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис Т.Б. Сало

ОСОБА_9 Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев