ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року

м.Суми

Справа №573/2198/17

Провадження № 22-ц/788/438/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

за участю секретаря судового засідання Новікової А.С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білопільського районного суду Сумської області у складі судді Черкашиної М.С. від 28 грудня 2017 року, постановлену у м. Білопілля Сумської області, повний текст складений 29 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що з 30 жовтня 1985 року він працював дільничним інспектором Інспекції Держстраху Мартунінського району Республіки Вірменія; 10 липня 1992 року був переведений в якості вільного агента у зв'язку зі скороченням штату. У грудні 1993 року вимушено покинув місце проживання і переїхав в Україну через воєнний конфлікт між Республікою Вірменією та Азербайджанською Республікою, а тому офіційно трудові відносини з Інспекцією Держстраху Мартунінського району Республіки Вірменія не припинив.

Заявник, починаючи з 12 березня 1994 року, працював в Україні на різних посадах, а з 01 грудня 2009 року набув громадянство України. У 2017 році він звернувся до Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про призначення пенсії за віком, проте рішенням від 21 вересня 2017 року № 647 йому було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу не менше 15 років, визначеного ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1, посилаючись на те, що при визначенні необхідного страхового стажу не був урахований період його роботи з 30 жовтня 1985 року по 30 грудня 1993 року в Інспекції Держстраху Мартунінського району Республіки Вірменія, з якою офіційно трудові відносини не припинені; просив установити факт припинення з 30 грудня 1993 року трудових відносин між ним та Інспекцією Держстраху Мартунінського району Республіки Вірменія, від якого залежить виникнення особистого чи майнового права фізичної особи.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 28 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що під час розгляду справи виявлений спір про право, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для призначення пенсії.

У лютому 2018 року ОСОБА_1, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати і ухвалити рішення по суті заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги він зазначив, що суд дійшов помилкового висновку щодо спору про право, оскільки причиною відмови у призначенні пенсії стала відсутність у трудовій книжці запису про звільнення, а не відсутність у нього права на пенсію, яке не оспорюється Білопільським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області.

Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області не подало у письмовій формі відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник - адвокат ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області про дату, час і місце розгляду справи повідомлене, проте не направило свого представника у судове засідання. У письмових поясненнях заінтересована особа зазначила, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу, відповідно до пункту 17 якого за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі колгоспі) або в одній системі. Проте ОСОБА_1 наводить дані щодо одного свідка. Крім того, необхідною умовою визначення заявнику його трудового стажу є запис у трудовій книжці із зазначенням конкретної дати його звільнення з роботи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначені частиною першою ст. 315 ЦПК України. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідні роз'яснення викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Частиною першою статті 48 КЗпП України, статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» визначено, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У справі, яка переглядається, суд установив, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 працював з 30 жовтня 1985 року дільничним інспектором Інспекції Держстраху Мартунінського району Республіки Вірменія, з 10 липня 1992 року був переведений в якості вільного агента у зв'язку із скороченням штату. Запис про звільнення не провадився (ас. 8-10).

ОСОБА_1 після досягнення віку 60 років звернувся до Білопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо призначення пенсії за віком, проте рішенням від 21 вересня 2017 року № 647 йому відмовлено в призначенні пенсії за віком, передбаченої ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з мотивів відсутності необхідного страхового стажу не менше 15 років, визначеного цим законом (наявний страховий стаж - 11 років 4 місяці 20 днів) (лист від 22 вересня 2017 року № 1542/03-26 - ас. 22).

Відповідно до ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Установивши, що Білопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з мотивів відсутності необхідного страхового стажу не менше 15 років, а встановлення факту припинення з 30 грудня 1993 року заявником трудових відносин з Інспекцією Держстраху Мартунінського району Республіки Вірменія необхідно для призначення йому пенсії за віком; суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, і залишив заяву без розгляду, роз'яснивши заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Зважаючи на те, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років пов'язане з наявністю страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, який трудовою книжкою заявника не підтверджується, і зазначене слугувало підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, суд апеляційної інстанції відхиляє довід скарги про відсутність спору про право.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами першим, другим, сімнадцятим цього Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, законодавчо визначено, що саме органами Пенсійного фонду здійснюється підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що діючим законодавством передбачений інший порядок установлення факту припинення трудових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскарженого судового рішення не впливають, суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білопільського районного суду Сумської області від 28 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Повне судове рішення складене 29 березня 2018 року

Суддя-доповідач О.М.Біляєва