Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 444/2538/16

провадження № 61-4799св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: Сафір ФедірОлегович, Поптанич Михайло Михайлович, Сокуренко Євген Сергійович,

відповідачі: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником - Сокуренком Євгеном Сергійовичем, на рішення Жовківського районного суду Львівської області в складі судді Мікула В. Є. від 25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області в складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І. від 12 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 25 вересня 2008 року уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 2 000,00 дол. США на термін до 24 вересня 2010 року, а відповідач ОСОБА_7 у свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав ОСОБА_7 кредит у розмірі 2 000,00 дол. США. Зазначає, що в порушення умов кредитного договору, ОСОБА_7 свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Указує, що у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_7 станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість - 4 358,44 дол. США, яка складається з наступного: 1 043,39 дол. США - заборгованість за кредитом; 3 315,05 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Від цієї суми віднімається заборгованість у розмірі 1 478,57 дол. США, яка була стягнута рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 01 червня 2010 року з відповідачів на користь банку, різниця становить 2 879,87 дол. США; а також штрафи відповідно до договору 9,91 дол. США (фіксована частина), 143,99 дол. США (штраф - складова частина). Отже, заборгованість до стягнення становить - 3 033,67 дол. США, що еквівалентно 77 328 грн 28 коп. У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ «ПРиватБанк» та ОСОБА_8 було укладено договір поруки, який зобов'язався солідарно відповідати за виконання з боржником умов кредитного договору. У зв'язку із чим ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку кредитну заборгованість у розмірі 3 033,67 дол. США, що еквівалентно 77 328 грн 28 коп.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пропустив позовну давність, встановлену статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в позові, оскільки відповідачем заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 липня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду, зазначив про те, що позивач подав позов про стягнення заборгованості поза межами позовної давності, строк якої сплив ще у 2013 році.

У січні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року, та ухвалити нове судові рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском позивачем позовної давності. Оскільки зобов'язання належним чином не виконано до цього часу, то банк має право на отримання процентів за час користування кредитними коштами у межах позовної давності, тобто за останні п'ять років (пункт 5.7 кредитного договору), що передували зверненню до суду із позовом, тобто за період з 31 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2016 року.

У березні 2018 року від ОСОБА_7 надійшли заперечення на вищевказану касаційну скаргу, у яких заявник указує на те, що суди дійшли правильного висновку про пропуск позивачем позовної давності звернення до суду з позовом, просило касаційну скаргу відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статей 526, 1054, 1055 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частино першою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша та друга статті 554 ЦК України).

Суд установив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 25 вересня 2008 року уклали кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2 000,00 дол. США на термін до 24 вересня 2010 року.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 01 червня 2010 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 було стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 9 139 грн 48 коп.

Звертаючись до суду з указаним позовом, банк зазначив про те, що оскільки зобов'язання належним чином не виконано до цього часу, то банк має право на отримання процентів за час користування кредитними коштами у межах позовної давності, тобто за останні п'ять років (пункт 5.7 кредитного договору), що передували зверненню до суду із позовом, тобто за період з 31 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2016 року, та становить 3 033,67 дол. США.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 24 вересня 2010 року включно.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вказане колегія судді відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов'язань, про застосування якої просив відповідач в суді першої інстанції, слід зазначити таке.

Судами встановлено, що позовна давність сплила у вересні 2013 року, тоді як позивач звернувся з позовом до суду у листопаді 2016 року. У позові банк просить стягнути проценти за час користування кредитними коштами у межах строку позовної давності, тобто за останні п'ять років (пункт 5.7 кредитного договору), що передували зверненню до суду із позовом, тобто за період з 31 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2016 року, та становить 3 033,67 дол. США. Тобто, як вважає позивач, у межах позовної давності, який за умовами кредитного договору було збільшено до п'яти років, розрахованої за п'ять останніх років до дня подання позову.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 24 вересня 2010 року позивач не міг нараховувати такі проценти.

Позовна давність - це строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 31 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2016 року позовна давність не може бути застосована. А тому вказана вимога є необґрунтованою.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Неправильне визначення судами початку перебігу позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором з дати закінчення строку кредитування не призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що оскаржувані судові рішення по суті є правильними, а тому залишає їх без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану представником - Сокуренком Євгеном Сергійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило