Справа № 259/277/14-ц
Провадження № 2-в/185/147/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі ЄУ № 259/277/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року доручено Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області вирішити питання щодо наявності підстав для відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 259/277/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна за ініціативою суду.

07 вересня 2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області відкрито спрощене позовне провадження у справі про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі ЄУ № 259/277/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна, з повідомлення сторін по справі.

Учасники повідомлені належним чином в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 259/277/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до ст. 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до статті 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. У рішенні суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні з участю всіх учасників цивільного процесу з утраченого провадження, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з утраченого провадження.

Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження, у тому числі шляхом отримання інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше предявленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявне рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2014 року у справі № 259/277/14-ц (вступна та резолютивна частини), та рішення Апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2014 року. Відповідно до рішення (вступна та резолютивна частини) Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2014 року у цивільній справі № 259/277/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна, позовні вимоги задоволено частково, ухвалено: «Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2008 року по серпень 2013 року.

Визнати наступне майно спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : мікрофон для DVD плейєру вартістю 1500,00 грн.; стіл розкладний вартістю 800,00 грн.; електродриль вартістю 280,00 грн.; DVD плейєр BBK вартістю 600,00 грн.; комп»ютер стаціонарний вартістю 5000,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) вартістю 150,00 грн.

Поділити майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_2 :

- мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.;

- стіл розкладний вартістю 800,00 грн.;

- електродриль вартістю 280,00 грн.;

- DVD плейєр BBK вартістю 600,00 грн.;

- сервіз чайний (на 6 персон) вартістю 150,00 грн.

А всього на загальну суму 1880,00 грн.

Поділити майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_3 :

- комп»ютер стаціонарний вартістю 5000,00 грн.;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок компенсації різниці у вартості поділеного майна 3120,00 (три тисячі сто двадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування понесених судових витрат 220,00 (двісті двадцять) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 за необґрунтованістю.». Також, матеріали справи містять копію повного тексту зазначеного рішення.

Згідно із рішенням Апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2014 року: скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2014 року в частині визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу змінити.

Визнати спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступне майно: мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн.; автомобіль марки «Volkswagen», модель «Transport Т4» (2000 року випуску), номерний знак НОМЕР_1, - 36 655,00 грн., а всього на загальну суму 38 535 грн.

Поділити вказане майно та виділити у власність ОСОБА_2: мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн., всього на загальну суму 1 880 грн.

Виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль марки «Volkswagen», модель «Transport Т4» (2000 року випуску), номерний знак НОМЕР_1 вартістю 36 655,00 грн.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації у вартості поділеного майна 17 387 (сімнадцять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 50 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ компютера стаціонарного вартістю 5 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін».

На підставі зібраних і перевірених судом матеріалів, суд вважає за необхідне відновити частково втрачене судове провадження справи № 259/277/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна, в частині судових рішень, які міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а саме рішення (вступна та резолютивна частини) Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2014 року, та повного тексту зазначеного рішення, та рішення Апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2014 року, а також повний текст рішення, який міститься у додатку до касаційної скарги ОСОБА_3.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 488-495 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відновити втрачене судове провадження справи № 259/277/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна в частині:

- вступна та резолютивна частини рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2014 року у справі 259/277/14-ц, згідно тексту якого:

«

Провадження № 2/259/612/2014

Справа № 259/277/14-ц

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року Куйбишевський районний суд м. Донецька

в складі: головуючого судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі: Ігнатьєвій Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю та поділ майна, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2008 року по серпень 2013 року.

Визнати наступне майно спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : мікрофон для DVD плейєру вартістю 1500,00 грн.; стіл розкладний вартістю 800,00 грн.; електродриль вартістю 280,00 грн.; DVD плейєр BBK вартістю 600,00 грн.; комп»ютер стаціонарний вартістю 5000,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) вартістю 150,00 грн.

Поділити майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_2 :

- мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.;

- стіл розкладний вартістю 800,00 грн.;

- електродриль вартістю 280,00 грн.;

- DVD плейєр BBK вартістю 600,00 грн.;

- сервіз чайний (на 6 персон) вартістю 150,00 грн.

А всього на загальну суму 1880,00 грн.

Поділити майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_3 :

- комп»ютер стаціонарний вартістю 5000,00 грн.;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок компенсації різниці у вартості поділеного майна 3120,00 (три тисячі сто двадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування понесених судових витрат 220,00 (двісті двадцять) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області, через Куйбишевський районний суд м.Донецька, шляхом подачі апеляції, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст судового рішення буде виготовлений 04 березня 2014 року.

Суддя: Н.В.Писанець»;

-повного тексту рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2014 року у справі 259/277/14-ц, згідно тексту якого

«Провадження № 2/259/612/2012

Справа № 259/277/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Куйбишевський районний суд м. Донецька

в складі: головуючого - судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі: Ігнатьєвій Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Донецьку цивільн справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім»єю та поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання та поділ майна, зазначивши у обґрунтування наступне.

З січня 2008 року' по серпень 2013 року він з відповідачкою та її малолітнім сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкали однією сім»єю, спочатку у орендованому будинку; що знаходиться у Куйбишевському районі м.Донецька, потім у гуртожитку, розташованому за адресою: м. Донецьк, пл.Бакінських комісарів, 19/6. Також вони разом працювали на залізничному ринку, де й познайомились, потім розпочали там спільний бізнес, торгуючи грибами та ягодами, в якій вклали обидва грошові кошти та дохід від бізнесу вони накопичували разом, спільно витрачали та планували його подальший вклад, що взмозі підтвердити свідки, які приходили до них у гості та бачили факт їх спільного ведення господарства, допомагали купувати речі та які бачили їх спільну працю на ринку, а також у останньому місці їх мешкання - у гуртожитку залишались його особисті речі, які були вилучені за участі працівника міліції. За цей час відповідач була вагітна від нього, однак, у зв»язку із виниклими порушеннями у розвитку плода; була вимушена зробити переривання вагітності. Вони разом відпочивали, їздили у відпустку з знайомими, разом із її дитиною, якого весь цей час допомагала виховувати мати позивача. Їх відносини були припинені у серпні 2013 року за обоюдною згодою. Факт спільного проживання позивачеві потрібно встановити для виникнення права спільної сумісної власності на майно, придбане у цей період, щодо розподілу якого вони з відповідачем не дійшли згоди. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просить суд - встановити факт його проживання з ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2008 року по серпень 2013 року. Визнати наступне майно спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : відеокамеру «Soni» вартістю 1500,00 грн.; мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний вартістю 800,00 грн.; електродриль вартістю 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК вартістю 600,00 грн.; пральну машину вартістю 800,00 грн.; комп»ютер стаціонарний вартістю 5000,00 грн.; автомобіль Volkswagen транспортер Т2 держ.номер 07192 ЕА вартістю 23910,00 грн.; автомобіль Volkswagen транспортер Т4 (2000 р.в.) держ.номер АН 7526 ІН вартістю 36655,00 грн.; браслет золотий вартістю 1528,00 грн.; браслет золотий вартістю 1630,00 грн кільце золоте вартістю 1027,00 грн.; ланцюжок з золота з кулоном вартістю 1756,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) вартістю 150,00 грн. Поділити майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_3 - DVD плейєр ВВК вартістю 600,00 грн.; мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) вартістю 150,00 грн.; браслет золотий вартістю 1528,00 грн.; браслет золотий вартістю 1630,00 гри.; кільце золоте вартістю 1027,00 грн.; ланцюжок з золота з кулоном вартістю 1756,00 грн.; комп»ютер стаціонарний вартістю 5000,00 грн.; стіл розкладний вартістю 800,00 грн.; автомобіль Volkswagen транспортер Т2 держ.номер 07192 ЕА, вартістю 23910,00 грн. Поділити майно подружжя та виділити ОСОБА_2 - відеокамеру «Sony» вартістю 1500,00 грн.; електродриль вартістю 280,00 грн.; автомобіль Volkswagen транспортер Т4 (2000 р.в.) держ.номер АН 7526 ІН вартістю 36655,00 грн. та визнати за позивачем право власності на останнє майно.

Присутні у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали оголошені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7, присутні у судовому засіданні, позовні вимоги не визнали. Долучивши до матеріалів справи письмові заперечення на позов, відповідач ОСОБА_3 пояснила, що дійсно у січні 2008 року вона познайомилась із ОСОБА_2 на залізничному ринку, де він працював охоронцем, а вона продавцем кави та чаю протягом з січня 2008 року по серпень 2013 року вона дійсно мала близькі стосунки із ОСОБА_8, вони зустрічались та підтримували інтимні стосунки, весь цей час він мешкав разом із нею за вказаними ним адресами. Дійсно, вона почала власну справу, працюючи приватним підприємцем на ринку, торгуючи ягодами з грибами, та ОСОБА_8 допомагав їй у цьому, працюючи як реалізатором, так й грузчиком, за що отримував заробітну плату. Вона дійсно бажала мати другу дитину та завагітніла від ОСОБА_8, як від єдиного чоловіка, з яким вона підтримувала інтимні стосунки на той момент, не бажаючи у майбутньому створити з ним родину. Під час мешкання із ОСОБА_8, з переліченого ним у позові майна, вони спільно не придбали нічого, оскільки мали окремі бюджети, та не витрачали разом кошти. Вказаний позивачем комп»ютер стаціонарний був подарований 01.02.2008 року матір»ю ОСОБА_3 особисто їй на день народження; стіл розкладний також був подарований особисто її сину кумами у 2010 році; автомобіль Volkswagen транспортер Т2 держ.номер 07192 ЕА ніколи не купувався будь-ким із сторін, та відповідач лише керувала ним на підставі довіреності власника, та на теперішній час він йому повернутий, автомобіль Volkswagen транспортер Т4 (2000 р.в.) держ.номер АН 7526 ІН був придбаний нею у вересні 2013 року, вже після розірвання стосунків з ОСОБА_2, за її особисті кошти, частину яких вона зайняла у знайомих; браслет золотий вартістю 1528,00 грн., браслет золотий вартістю1630,00 грн., кільце золоте вартістю 1027,00 грн., ланцюжок з золота з кулоном вартістю 1756,00 грн., пральну машинку - вона взагалі не бачила у наявності, та ОСОБА_2 їй їх не приносив мікрофон для DVD плейєру, електродриль, DVD плейєр ВВК, сервіз чайний (на 6 персон) дійсно приніс за час їх проживання ОСОБА_8 та на це майно вона не претендує та добровільно може йому повернути. Враховуючи наведене, відповідач ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсягу.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню з так : підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 213 ч. 3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до п.5 ч.1ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, в тому числі - проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з вимогами ч.2 ст. З Сімейного кодексу України, сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки, проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об»єднають та витрачають кошти.

У судовому засіданні встановлено та ця обставина не оспорюється сторонами, що з січня 2008 року по серпень 2013 року позивач ОСОБА_2 з відповідачкою ОСОБА_3 та малолітнім сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкали спочатку у орендованому будинку, що знаходиться у районі Смолянка Куйбишевського району м.Донецька, потім у гуртожитку, розташованому за адресою: м. Донецьк, пл.Бакінських комісарів, 19/6.

обставини спочатку оспорювались відповідачем ОСОБА_3. у судовому засіданні, як її особистими поясненнями, так й наданими суду письмовими запереченнями. Однак, на стадії доповнень, ОСОБА_3 пояснила суду, що дійсно ОСОБА_2 мешкав разом із нею у зазначених місцях, дійсно його одяг та інші особисті речі знаходились разом із її речами, однак, спільне проживання вона не вважає такими відносинами, що притаманні шлюбу, оскільки він мешкав із нею протягом 3-4 днів на тиждень, потім повертався до своєї матері, де мешкав інші дні у тижні. Спільного побуту, господарства у них не було, оскільки ОСОБА_2 не мав власного заробітку).

Незважаючи на позицію ОСОБА_3, поряд із спільним мешканням сторін, суд вважає встановленим у судовому засіданні факт наявності у них, під час проживання, спільного побуту, ведення ними спільного господарства, об»єднання та витрачення спільно зароблених грошових коштів, виходячи з показів свідків, даних у судовому засіданні та інших вивчених доказів по справі. Суд відзначає, що усі допитані у судовому засіданні свідки, як з боку позивача, так й відповідача (ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22О.), виявили обізнаність про спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протягом січня 2008- серпня 2013 року, тому суд вважає необхідним проаналізувати їх покази, у тій частині, яка, на думку суду, свідчить про ведення ними спільного господарства та розподіл спільно зароблених грошових коштів.

Так, за поясненнями свідка ОСОБА_14, яка є матір»ю відповідача ОСОБА_3, встановлено, що дійсно ОСОБА_2, разом із її донькою, під час спільного проживання, заробляли гроші, працюючи на ринку, спочатку він - охоронцем, вона -продавцем чаю та кави, потім вони обидва працювали закуповуючи та торгуючи ягодами та грибами у одній торгівельній палатці. 1

За поясненнями свідка ОСОБА_15, яка є матір»ю позивача ОСОБА_2, встановлено, що її син отримує пенсію по інвалідності, після початку спільного проживання із ОСОБА_3, працював охоронцем на ринку, потім разом із нею почав займатися підприємницькою діяльністю, торгуючи грибами та ягодами.

Свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_22 0.0. у судовому засіданні пояснили, що знають ОСОБА_3 0.0. та ОСОБА_2 по їх спільній роботі на залізничному ринку, щоденно протягом 2008-2013 років, бачили їх разом у торгівельній палатці. Також зазначають, що щоденно, зранку першим приїзджав ОСОБА_2, який відкривав палатку, вигружав та розкладав товар, та вже після цього, приїздила ОСОБА_3, та вже ввечері, вони разом збирали товар та палатку, рахували виручку та разом йшли додому у одному напрямку. Спочатку у них була одна торгівельна палатка, але згодом, після вдалої торгівлі, вони відкрили ще одну, та взяли на роботу реалізатора. Також свідки підтверджують наявність у пари з 2010 року автомобілю автомобіль Volkswagen транспортер Т2, на якому вони привозили товар на ринок.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 0.0. однією сім»єю, у них склався притаманний подружжю уклад життя із розподілом обов»язків, як то - щоденний приїзд ОСОБА_2 першим на ринок, розкладання ним товару, та спільний його збір щовечора, розподіл спільно зароблених грошових коштів та їх об»єднання для досягнення спільної мети - зайняття підприємницькою діяльністю спочатку у одній торгівельній палатці, потім найм вже двох торгових кіосків, взяття у тимчасове користування автомобілю для збільшення обсягів продажу.

Доводи відповідача ОСОБА_3 0.0. щодо відсутності участі ОСОБА_2 у грошовому забезпеченні їх сім»ї, суд вважає недоведеними у судовому засіданні та розцінює їх як незгоду із позовом взагалі, у той час як пояснення позивача ОСОБА_2, у цій частині, є послідовними та підтверджуються наведеними показами свідків.

Сторонами у справі не оспорювався період їх спільного проживання, тому, відповідно до вимог ст. 61 ч.1 ЦПК України, доказуванню цей факт не підлягає.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у частині встановлення факту його проживання з ОСОБА_3 0.0. однією сім»єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2008 року по серпень 2013 року.

Стосовно вимог ОСОБА_2 щодо визнання переліченого ним у позові майна спільним майном подружжя та подальший його поділ, суд зазначає наступне.°

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вимогами ст. 74 ч.1,2 СК України, якщо чоловік та жінка проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 сімейного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 69 ч. 1СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Також, як роз»яснює Пленум Верховного Суду України, п.п. 23,24 постанови № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг майна, наявність його на час ведення спільного господарства, з»ясовувати джерела та час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у 3-х осіб. При поділі майна враховуються також й борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї.

На підтвердження існування переліченого ним майна, як такого, що було придбано у період спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу.

Надані позивачем ксерокопії товарних чеків про придбання прикрас із золота 31.12.2008р., 03.02.2009р., 30.10.2009р. та 03.02.2010р. - можуть свідчити лише про купівлю невідомою особою вказаних прикрас для невідомої особи, або для користування самою особою, оскільки зі змісту вивчених ксерокопій чеків неможливо встановити їх належність ОСОБА_2 або ОСОБА_3

Відповідачем ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувався факт придбання нею спільно із ОСОБА_2 усіх перелічених ним предметів побуту, а позивачем, на спростування її доводів та підтвердження своїх вимог, суду не було надано ніяких доказів. Враховуючи пояснення ОСОБА_3 у судовому засіданні, суд вважає можливим визнати спільним майном подружжя те майно, на яке вказала ОСОБА_3 як на таке, що було подаровано іншими особами комп»ютер стаціонарний та стіл розкладний - оскільки це майно з»явилось у період, який визнаний судом періодом їх спільного проживання, та усі придбані або подаровані речі у цей час вважаються такими, що подаровані або придбані у інтересах подружжя. Також суд вважає можливим визнати спільним майном подружжя перелічені позивачем речі, які, зі слів відповідача належать особисто ОСОБА_2, це - мікрофон для DVD плейєру, електродриль, DVD плейєр ВВК, сервіз чайний (на 6 персон).

Доводи позивача ОСОБА_2 щодо купівлі у період їх спільного із ОСОБА_3 проживання автомобілю Volkswagen транспортер Т2 держ.номер 07192 ЕА вартістю 23910,00 грн. та автомобілю Volkswagen транспортер Т4 (2000 р.в.) держ.номер АН 7526 ІН вартістю 36655,00 гри.- також не знайшли свого підтвердження у судовому 'засіданні, оскільки наявність у власності його або ОСОБА_3 такого рухомого майна як автомобіль повинна бути доведена встановленими законом письмовими доказами- як-то договір купівлі-продажу, технічний паспорт на автомобіль, чого суду представлено не було.

На спростування доводів позивача у цій частині, відповідачем ОСОБА_3 було надано для огляду у судовому засіданні технічний паспорт автомобілю Volkswagen транспортер Т4 (2000 р.в.) держ.номер АН 7526 ІН, ксерокопія якого долучена до матеріалів справи (а.с.30), з якого вбачається дата реєстрації цього автомобілю за ОСОБА_3 - 10 вересня 2013 року, тобто вже після закінчення періоду її спільного із ОСОБА_2 проживання однією сім»єю.

Щодо існування у власності ОСОБА_3 інших автомобілів, суду доказів надано не було.

Враховуючи наведене, суд вважає можливим визнати лише частину майна, переліченого позивачем спільним майном подружжя, а саме - мікрофон для DVD плейеру вартістю 50,00 грн, стіл розкладний вартістю 800,00 грн.; електродриль вартістю 280,00 грн.; DVD плейєр ВВK вартістю 600,00 грн, комп»ютер стаціонарний вартістю 5000,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) вартістю 150,00 грн. ОСОБА_19, враховуючи позицію сторін, викладену ними як у позові та письмових запеченнях, так і усно у судовому засіданні щодо можливого його поділу, поділити це майно між ними, а різницю у її вартості стягнути у рахунок компенсації з того з подружжя, який отримав більшу частину майна.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_23, у зв»язку з чим, на його користь належить відшкодування понесених судових витрат пропорційно задоволених позовних вимог з ОСОБА_3, а саме - стягнення з неї витрат по сплаті державного мита у сумі 220,00 (двісті двадцять) грн. 00 коп.

На підставі ст.ст. 60-61, 63, 69-70, 72, 74 Сімейного кодексу України ст.ст. 368, 370 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №11, п.п. 23,24 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» керуючись ст.ст. 10, 1 1, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2008 року по серпень 2013 року.

Визнати наступне майно спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : мікрофон для DVD плейєру вартістю 1500,00 грн.; стіл розкладний вартістю 800,00 грн.; електродриль вартістю 280,00 грн.; DVD плейєр BBK вартістю 600,00 грн.; комп»ютер стаціонарний вартістю 5000,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) вартістю 150,00 грн.

Поділити майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_2 :

- мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.;

- стіл розкладний вартістю 800,00 грн.;

- електродриль вартістю 280,00 грн.;

- DVD плейєр BBK вартістю 600,00 грн.;

- сервіз чайний (на 6 персон) вартістю 150,00 грн.

А всього на загальну суму 1880,00 грн.

Поділити майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_3 :

- комп»ютер стаціонарний вартістю 5000,00 грн.;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок компенсації різниці у вартості поділеного майна 3120,00 (три тисячі сто двадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування понесених судових витрат 220,00 (двісті двадцять) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області, через Куйбишевський районний суд м.Донецька, шляхом подачі апеляції, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_24»;

- рішення Апеляційного суду Донецької області від 27 червня 2014 року у справі 259/277/14-ц, згідно тексту якого:

«Єдиний унікальний номер 259/277/14-ц Номер провадження 22-ц/775/3089/2014

Головуючий в 1 інстанції Писанець Н.В.

Доповідач Азевич В.Б.

Категорія 48

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2014 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Резникової Л.В.,

суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,

при секретарі Доброрез А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання та поділ сумісного майна, мотивуючи свої вимоги тим, що в період з початку 2008 року по серпень 2013 року вони проживали однією сімєю та за вказаний час придбали майно, а саме: компютер, предмету побуту, два автомобілі та золоті прикраси. Просив встановити факт проживання однією сімєю з ОСОБА_3 за період з січня 2008 року по серпень 2013 року та поділити вказане вище майно.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з січня 2008 року по серпень 2013 року. Визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступне майно: мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; компютер стаціонарний - 5 000,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн. Поділено майно подружжя та виділено у власність ОСОБА_2: мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн. А всього на загальну суму 1 880,00 грн. У власність ОСОБА_3 виділений компютер стаціонарний вартістю 5 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок компенсації різниці у вартості поділеного майна 3 120,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування понесених судових витрат 220,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

На вказане рішення суду сторони подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Оскаржує рішення суду першої інстанції в частині поділу спільно набутого майна, а саме автомобілів марки «Volkswagen transport» Т2 і Т4. Вказує, що технічний паспорт на спірний автомобіль «Volkswagen transport» Т4 не є підтвердженням правомірності придбання автомобілю, а є лише свідоцтвом про реєстрацію автомобіля в органах ДАЇ.

Що стосується поділу автомобіля «Volkswagen transport» Т2 зазначає, що незважаючи на клопотання про витребування правовстановлюючих документів на цей автомобіль, суд першої інстанції відмовив в його задоволенні. Вказує, що автомобіль був придбаний за спільні кошти, а пояснення відповідачки про оренду автомобіля і прийняття їх судом суперечать вимогам допустимості доказів.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи

Вказує, що майно, яке судом першої інстанції залишено позивачу, а саме: електродриль, DVD плейєр ВВК, сервіз чайний на 6 персон не є сумісно набутим майном, оскільки це особисте майно позивача.

Зазначає, що жодний свідок зі сторони позивача не довів факт сумісного проживання та ведення сумісного господарства позивачем та відповідачем. Всі показання свідчили лише про ведення сумісного бізнесу.

Позивач та його представники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, просили відхилити скаргу відповідачки.

Відповідачка та її представник ОСОБА_25 просили відхилити скаргу позивача та підтримали доводи своєї скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а скаргу відповідачки задовольнити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що з січня 2008 року по серпень 2013 року позивач ОСОБА_2 разом з відповідачкою ОСОБА_3 та її малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкали спочатку у орендованому будинку, що знаходиться у районі Смолянка Куйбишевського району м. Донецька, потім у гуртожитку, розташованому за адресою: м. Донецьк, пл. Бакинських комісарів, 19/6.

Суд першої інстанції вважав, що під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сімєю, у них склався притаманний подружжю уклад життя із розподілом обовязків. З огляду на це суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у частині встановлення факту його проживання з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з січня 2008 року по серпень 2013 року.

Суд не прийняв до уваги, надані позивачем ксерокопії товарних чеків про придбання прикрас із золота 31.12.2008 року, 03.02.2009 року, 30.10.2009 року та 03.02.2010 року, оскільки неможливо встановити їх належність ОСОБА_2 або ОСОБА_3

Відповідачкою ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувався факт придбання нею спільно із ОСОБА_2 усіх перелічених ним предметів побуту, а позивачем, на спростування її доводів та підтвердження своїх вимог, суду не було надано ніяких доказів. Враховуючи пояснення ОСОБА_3 у судовому засіданні, суд першої інстанції вважав можливим визнати спільним майном подружжя те майно, на яке вказала ОСОБА_3 як на таке, що було подаровано іншими особами компютер стаціонарний та стіл розкладний оскільки це майно з'явилось у період який визнаний судом періодом їх спільного проживання, тому усі придбані або подаровані речі у цей час вважаються такими, що подаровані або придбані у інтересах подружжя. Також, суд вважав можливим визнати спільним майно подружжя перелічені позивачем речі, які, зі слів відповідачки належать особисто ОСОБА_2, а саме: мікрофон для DVD плейєру, електродриль, DVD плейєр ВВК, сервіз чайний (на 6 персон).

Доводи ОСОБА_2 щодо купівлі у період їх спільного із ОСОБА_3 проживання автомобілю НОМЕР_2, вартістю 23 910,00 грн. та автомобілю «Volkswagen transport» Т4 (2000 року випуску), АН 7526 ІН, вартістю 36 655,00 грн., на думку суду, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки наявність у власності позивача або ОСОБА_3 такого рухомого майна як автомобіль повинна бути доведена встановленими законом письмовими доказами, чого суду першої інстанції надано не було.

На спростування доводів позивача у цій частині, відповідачем ОСОБА_3 було надано для огляду у судовому засіданні технічний паспорт автомобілю «Volkswagen transport» Т4 (2000 року випуску), АН 7526 ІН, з якого вбачається дата реєстрації цього автомобілю за ОСОБА_3 10 вересня 2013 року, тобто вже після закінчення періоду її спільного із ОСОБА_2 проживання однією сімєю.

Стосовно наявності у власності ОСОБА_3 інших автомобілів, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було надано доказів на підтвердження цієї обставини.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважав за можливе визнати лише частину майна, переліченого позивачем спільним майном подружжя, а саме: мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; компютер стаціонарний - 5 000,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн. та враховуючи позицію сторін, викладену ними як у позові та письмових запереченнях, так і усно у судовому засіданні щодо можливого його поділу, поділити це майно між ними, а різницю у її вартості стягнути у рахунок компенсації з того подружжя, який отримав більшу частину майна.

Колегія судді не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції у повному обсязі, виходячи з наступного.

Висновки суду в частині поділу компютера та марки «Volkswagen», модель «Transport Т4» (2000 року випуску), номерний знак НОМЕР_1 є такими, що не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень, наданих сторонами, у період з січня 2008 року по серпень 2013 року позивач ОСОБА_2 з відповідачкою ОСОБА_3 знаходилися у фактичних шлюбних відносинах без реєстрацію шлюбу в органах РАГС.

На майно, що було придбане сторонами у вказаний період розповсюджуються правила ст. 74 СК України, згідно якій, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що у вимогах позивача щодо розподілу компютеру слід відмовити, оскільки він не обєктом спільної сумісної власності сторін. З гарантійного талону вбачається, що спірний компютер придбаний матірю відповідачки ОСОБА_14 (а. с. 131) Вказаний компютер вона придбала 01.02.2008 року за власні кошти та подарувала відповідачці на ОСОБА_23 народження 4 лютого. Такі пояснення у письмовій формі надавала відповідачка суду у запереченнях на позов від 29.01.2014 року та у поясненнях під час судового розгляду справи.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини/чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Оскільки компютер відповідачка отримала у власність у порядку дарування, тому він не підлягає розподілу як сумісне майно подружжя. Вказана обставина підтверджується письмовими доказами гарантійним талоном та не спростована позивачем. У задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Стосовно автомобіля «Volkswagen», модель «Transport Т4» слід зауважити, що відмовляючи у позові в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що він був придбаний після припинення сторонами фактичних шлюбних відносин 10 вересня 2013 року та посилався на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що надала суду ОСОБА_3 (а. с. 30)

Проте, згідно довідці відділу організації реєстраційно-екзаменаційної роботи Управляння ОСОБА_26 України в Донецькій області, вказаний автомобіль зареєстрований на імя ОСОБА_3 26.06.2013 року у центрі №1 надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів обслуговування м Донецька при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, а 10.09.2013 року зазначений автомобіль перереєстрований ОСОБА_3 у звязку з переобладнанням. (а. с. 121) ОСОБА_26 обставина підтверджена відповідачкою у судовому засіданні.

Тобто спірний автомобіль підлягає розподілу поряд з іншим майном, окрім компютера, яке суд першої інстанції визнав сумісною власністю подружжя.

Даний автомобіль суд вважає за необхідне вділити у власність ОСОБА_3, оскільки він використовується нею для здійснення підприємницької діяльністю, що вбачається з матеріалів справи.

Не заслуговують на увагу доводи скарги позивача стосовно розподілу іншого автомобіля Volkswagen», модель «Transport», номерний знак НОМЕР_3, у звязку з тим, що відповідно до вказаної довідки ДАІ він зареєстрований за іншою особою, а відповідачка користувалася ним на підставі довіреності, строк дії якої сплинув 08 лютого 2014 року. (а. с. 212)

Мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн. на загальну суму 1 880 грн. слід залишити на прав власності за позивачем.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як передбачено частинами 1 3 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Тому при розподілі спільного майна суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію у вартості поділеного майна у розмірі 17 387,50 грн., яка визначається за наступним розрахунком: 38 535 грн. (загальна вартість майна) : 2 = 19 267,50 грн. (грошовий розмір частки кожного); 19 267,50 грн. 1 880 грн. (вартість майна, що виділяється позивачу) = 17 387,50 грн. (розмір грошової компенсації)

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, апеляційні скарги стоні підлягають частковому задоволенню, а рішення - зміні в частині визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 3, п. 4, 314 ч. 2, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 27 лютого 2014 року в частині визнання майна спільною сумісною власністю та його розподілу змінити.

Визнати спільною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступне майно: мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн.; автомобіль марки «Volkswagen», модель «Transport Т4» (2000 року випуску), номерний знак НОМЕР_1, - 36 655,00 грн., а всього на загальну суму 38 535 грн.

Поділити вказане майно та виділити у власність ОСОБА_2: мікрофон для DVD плейєру вартістю 50,00 грн.; стіл розкладний - 800,00 грн.; електродриль - 280,00 грн.; DVD плейєр ВВК - 600,00 грн.; сервіз чайний (на 6 персон) - 150,00 грн., всього на загальну суму 1 880 грн.

Виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль марки «Volkswagen», модель «Transport Т4» (2000 року випуску), номерний знак НОМЕР_1 вартістю 36 655,00 грн.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації у вартості поділеного майна 17 387 (сімнадцять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 50 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ компютера стаціонарного вартістю 5 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді:»

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua

Суддя А. С. Зінченко