Постанова

іменем України

30 січня 2018 року

м. Київ

справа № 562/2026/15-ц

провадження № 61- 244 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Олійник А.С., Погрібного С.О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану його представником КондратюкСвітланою Костянтинівною, на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року, постановлену у складі колегії суддів Гордійчук С. О., Григоренка М. П., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 23 вересня 2005 року перебувала з ОСОБА_5 у шлюбі, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 4 жовтня 2012 року розірвано. За час шлюбу ними набуто майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме квартиру АДРЕСА_1, а також майно домашнього вжитку.

З урахуванням уточнених у травні 2016 року позовних вимог, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, виділити їй у власність фотоапарат, диван, пральну машину, соковитискач, блендер, кавомолку та килим, а відповідачу - холодильник, кухонний стіл зі стільцями, ноутбук, килим, чотири люстри та диван.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 травня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Виділено їй зі спільного майна подружжя таке майно: фотоапарат вартістю 1 500 грн, диван вартістю 4 800 грн, пральну машину вартістю 4 000 грн, соковитискач вартістю 700 грн, блендер вартістю 300 грн, кавомолку вартістю 300 грн, килим вартістю 200 грн, а всього на суму 11 800 грн.

ОСОБА_5 зі спільного майна виділено: холодильник вартістю 4 000 грн, кухонний стіл зі стільцями вартістю 1 000 грн, ноутбук вартістю 3 000 грн, килим вартістю 200 грн, чотири люстри вартістю 1 000 грн та диван вартістю 2 500 грн, а всього на суму 11 700 грн.

Судові витрати покладені на сторони у фактично понесених кожною розмірах.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. З урахуванням приписів ст. ст. 60, 69, 70 СК України, суд першої інстанції виходив з принципу рівності часток кожного з подружжя у такому майні, здійснив поділ вказаного майна і визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку спільної квартири.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 травня 2016 року скасовано, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 26 жовтня 2016 року, згідно якої сторони дійшли згоди щодо поділу спільного майна.

За умовами мирової угоди визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя таке майно: квартиру АДРЕСА_1, фотоапарат, пральну машину, соковитискач, блендер, кавомолку, два килими, холодильник, кухонний стіл зі стільцями, ноутбук, чотири люстри та диван.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 60/100 частки квартири АДРЕСА_1, за ОСОБА_4 - на 40/100 частки цієї ж квартири.

Виділено ОСОБА_5 у власність холодильник вартістю 4 000 грн, кухонний стіл зі стільцями вартістю 1 000 грн, ноутбук вартістю 3 000 грн, килим вартістю 200 грн та чотири люстри вартістю 1 000 грн, а всього на суму 9 200 грн.

ОСОБА_4 виділено у власність фотоапарат вартістю 1 500 грн, пральну машину вартістю 4 000 грн, соковитискач вартістю 700 грн, блендер вартістю 300 грн, кавомолку вартістю 300 грн і килим вартістю 200 грн, а всього на суму 7 000 грн.

Також сторони домовилися про розподіл зобов'язань за кредитним договором № 021-15/16- 840 від 11 жовтня 2005 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ«УкрСиббанк»), та ОСОБА_5

ОСОБА_5 відповідає за зобов'язаннями, які виникли до укладення мирової угоди і виникнуть у майбутньому, перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 021-15/16- 840 від 11 жовтня 2005 року, укладеним між ним і ПАТ «УкрСиббанк».

ОСОБА_4 звільняється від будь-яких зобов'язань за кредитним договором № 021-15/16- 840 від 11 жовтня 2005 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_5

Судові витрати покладені на сторони у розмірах, фактично понесених кожною стороною.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя закрито.

У грудні 2016 ПАТ «УкрСиббанк», діючи через свого представника - Кондратюк С. К., подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Затвердження мирової угоди, як стверджує заявник, призвело до порушення прав банку у зв'язку з тим, що 11 жовтня 2005 року між ОСОБА_5 та ПАТ «УкрСиббанк» укладений кредитний договір з метою придбання нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1. Заявник вказує на те, що позивач надавала згоду відповідачу на укладення договору та уклала з банком договір поруки,відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язувалась відповідати перед банком за виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором. Оскільки зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконані, позивач і відповідач мають спільні зобов'язання за ним. Незважаючи на викладене, сторони уклали мирову угоду, відповідно до умов якої ОСОБА_4 звільняється від будь-яких зобов'язань за цим кредитним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд .

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

У жовтні 2016 року сторони звернулися до апеляційного суду із заявою про визнання мирової угоди, укладеної ними 26 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини 1 статті 175 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у суді апеляційної інстанції, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Визнаючи мирову угоду та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанцій, застосувавши положення статті 175 ЦПК України, дійшов висновку, що мирова угода стосується прав та обов'язків сторін та предмета позову, не суперечить закону і не порушує прав та інтересів банку.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини (частина 3 статті 61 СК України).

Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України).

Таким чином, у результаті укладення кредитного договору зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.

Апеляційний суд, установивши, що кредитний договір від 11 жовтня 2005 року сторонами якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, укладений в інтересах сім'ї, дійшов помилкового висновку про те, що мирова угода не порушує прав та інтересів банку, оскільки кредит не погашений, фактично позбавивши банк права вимоги до ОСОБА_4 про належне виконання умов кредитного договору.

Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки постановлена з такими порушеннями норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану його представником Кондратюк СвітланоюКостянтинівною, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 30 листопада 2016 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко А.С. Олійник С.О. Погрібний О. В. Ступак