Справа № 266/690/15-ц
Провадженя№ 2/266/13/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г. за участю секретаря Циганкової М.М., представника позивача Комарова К.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0245/08/15-N від 20.06.2008 року в сумі 19 821, 93 долари США, штрафних санкцій в сумі 5000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 20.06.2008 року між позивачем в особі АКБ «Банк Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0245/08/15-N, за умовами якого позивач надав кредит в сумі 23000 доларів США для придбання нерухомості. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 20.06.2008 року було укладено договір поруки №0245/08/15-N (П), згідно з яким ОСОБА_3 поручається перед позивачем за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору в повному обсязі та несе з нею солідарну відповідальність за їх порушення. 18.06.2012 року між ОСОБА_2 та позивачем було укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору, за умовами якого сторони провели реструктуризацію кредитної заборгованості. Однак станом на 16.05.2015 року внаслідок неналежного виконання умов договорів відповідачі мають заборгованість за кредитним договором в сумі 19 821, 93 долари США, яку в добровільному порядку відповідачами не повернута. Просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором №0245/08/15-N від 20.06.2008 року в сумі 19 821, 93 долари США, штрафних санкцій в сумі 5000 грн. та сплачений судовий збір.

Представник позивача Комарова К.П. в судовому засіданні позовні вимоги по первинному позову підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Зустрічний позов не визнав та просив суд в його задоволенні відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, в своїй заяві на адресу суду просила справу розглядати за її відсутності, в присутності представника ОСОБА_4, позовні по первісному позову не визнала, просила суд в їх задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримала та просила суд його задовольнити з викладених в ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, в своїй заяві на адресу суду просила справу розглядати за її відсутності, в присутності представника ОСОБА_4, позовні по первісному позову не визнала, просила суд в їх задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримала та просила суд його задовольнити з викладених в ньому підстав

Представник відповідачів по первісному позову, позивачів по зустрічному позову, ОСОБА_4, в судове засідання не з'явився. В заяві на адресу суду просив справу розглянути за його відсутності, зустрічні позови підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Первісний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Під час судового розгляду представником відповідачів по первісному позову - представником позивача по зустрічному позову ОСОБА_4 було заявлено клопотання про проведення по справі додаткової судово - економічної експертизи, яке було задоволено судом.

Висновок експерта до суду не надійшов в зв'язку із відсутністю оплати з боку відповідачів по первісному позову - позивачів по зустрічному позову ОСОБА_2, ОСОБА_3

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. «»

20.06.2008 року між АКБ «Банк Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0245/08/15-N, за умовами якого позивач надав кредит в сумі 23000 доларів США для придбання нерухомості.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 20.06.2008 року було укладено договір поруки №0245/08/15-N (П), згідно з яким ОСОБА_3 поручається перед позивачем за виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору в повному обсязі та несе з нею солідарну відповідальність за їх порушення.

18.06.2012 року між ОСОБА_2 та позивачем було укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору, за умовами якого сторони провели реструктуризацію кредитної заборгованості. (а. с. 13-20)

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі належним чином не виконують умови договору з 03.12.2013 року (а. с. 21, 138-140)

Позивач в зв'язку із невиконанням належним чином відповідачами умов договору звертався на їх адресу з вимогою про дострокове погашення заборгованості, однак станом на 16.05.2015 року сума заборгованості в добровільному порядку не сплачена, відповідачами умови договору не виконуються (а. с. 22)

Також встановлено, що до відповідача або суду із заявами про істотні порушення своїх прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не звертались.

З висновку експерта №314/315-15 від 25.05.2016 року вбачається, що станом на 16.02.2015 року заборгованість без врахування пені та санкцій становить 19602,61 долар США, не встановлено розбіжностей між розрахунком позивача та висновками експерта. (а. с. 159-183).

Також висновком підтверджено факт виконання позивачем своїх зобов'язань згідно умов укладеного 20.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кредитного договору №0245/08/15-N та договору поруки №0245/08/15-N (П), а також Додаткового договору №1 про реструктуризацію заборгованості, тому суд приходить до висновку, що укладаючи договори, сторони погодили, що ними досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які на думку будь-якої з сторін можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачі був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить його підпис у договорі.

Протягом дії кредитного договору позивач не звертався до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз'ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Також судом встановлено об'єктивність розрахунку заборгованості, зробленого позивачем по справі, однак суд не погоджується з ним в повному обсязі, оскільки загальна сума боргу 19821,93 доларів США складається з суми заборгованості по кредиту в розмірі 18971,25 доларів США, суми заборгованості за процентами в розмірі 631,36 доларів США, пені в розмірі 219,32 долари США та штрафу в сумі 5000 грн., з нарахуванням яких суд не може погодитись.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

В сенсі п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно з ст. 553 Цивільного Кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно з положеннями ст. 554 Цивільного Кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в статті 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради.

Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки на теперішній час м. Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і звільняє її від обов'язку по оплаті штрафів на користь ПАТ «Приват Банк», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст. 58 Конституції України.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» про стягнення з відповідачів пені в розмірі 219,32 доларів США та штрафу в сумі 5000 грн. не підлягають задоволенню.

Враховуючи той факт, що суду не було надано доказів щодо належного виконання відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 умов кредитного договору, то суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в сумі 19602,61 долар США за виключенням нарахованих штрафу та пені внаслідок чого позовні вимоги по первісному позову підлягають частковому задоволенню..

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Умовами ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

В силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12Постанови від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Відповідно до Постанови №5 від 2012 р., при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст.215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 2ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до положень п.п.2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року за №168, також вбачається, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо.

Згідно ч. 6ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

У відповідності до п.3 ч.7ст.11Закону України «Про захист прав споживачів» право відкликання згоди не застосовується щодо споживчих кредитів, наданих на купівлю послуги, виконання якої відбулося до закінчення строку відкликання згоди.

Таким чином,Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Проте,відповідачі правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористались.

Однією з засад судочинства, регламентованих ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В укладеному між сторонами у письмовій формі договору, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Однією з засад судочинства, регламентованих ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

За правилами ст. 81 ЦПК України обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторін.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позовні вимоги щодо визнання кредитного договору недійсними не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним.

При укладенні договору позичальник був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивачем суду не надано.

Позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд, відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, стягує з відповідачів солідарно на користь держави судовий збір в розмірі 8485,75 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (02100, м. Київ, бульв. Верховної Ради, буд. 7, , МФО 321024, р/р 1 у Головному управлінні НБУ по м. Київ та Київській області) заборгованість за кредитним договором №0245/08/15-N в сумі 19602 (дев'ятнадцять тисяч шістсот два) долари США 61 цент США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) на користь держави судовий збір в сумі 8485 (вісім тисяч чотириста вісімдесят п'ять) гривень 75 копійок, по 4242 (чотири тисячі двісті сорок дві) гривні 88 копійок з кожної.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.