Провадження № 2/761/3530/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про стягнення банківського вкладу,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом, згідно якого просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк» виплатити їй пенсійний банківський вклад з пенсійного депозитного рахунку НОМЕР_1, відкритого відповідно до Договору №617/005 банківського вкладу від 07.07.2009 року, та нараховані не пенсійний вклад проценти в розмірі 50 000 грн. 00 коп.

В подальшому, під час судового засідання, яке відбулося 25.07.2017 року, ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_3 про приєднання до матеріалів справи доповнень до позовної заяви.

Так, позовні вимоги, з урахуванням вищенаведених доповнень до позовної заяви, а також пояснень по справі від 05.02.2018 року, обґрунтовано тим, що 07.07.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Індустріальний Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №617/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення), згідно умов якого банк нараховує щомісячно пенсійні внески та перераховує їх на пенсійний депозитний рахунок позивачки в банку для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної законодавством для відшкодування банківських вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, положеннями п.6.1 вказаного Договору передбачено, що позивачка має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення нею пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, позивачка зауважує, що оскільки чинне законодавство не дає тлумачення поняттю «пенсійний вік», то й конкретний термін і конкретна подія отримання банківського вкладу Договором не встановлені.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що згідно з п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами за договором банківського вкладу (депозиту) банк зобов'язаний видати вкладу або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника, позивачка просить суд позов задовольнити.

Ухвалою від 17.05.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

В ході судового засідання, яке відбулося 25.07.2017 року, ухвалою, постановленою судом, не виходячи до нарадчої кімнати, було задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_3 про витребування доказів у відповідача, а саме: надання відомостей про осіб, яким банк виплатив заощадження в рамках недержавного пенсійного забезпечення та копії документів, на підставі яких такі пенсійні заощадження були виплачені; надання виписки руху коштів по пенсійному депозитному рахунку НОМЕР_1 та рахунку для нарахування процентів 17 з 07.07.2009 року по день оформлення виписки. Відповідний запит суду було надіслано на адресу відповідача 03.08.2017 року.

Разом з тим, 13.09.2017 року представником відповідача було подано через канцелярію суду лист, в якому відповідач повідомив суд про неможливість надання запитуваної інформації, оскільки вказана інформація містить банківську таємницю та може бути надана лише на підставі відповідної ухвали суду.

У зв'язку з зазначеним, ухвалою суду від 14.11.2017 року, постановленою окремим документом, було задоволено заяву представника позивачки - ОСОБА_3 про забезпечення доказів у вказаній справі та зобов'язано відповідача протягом двадцяти днів направити на адресу суду інформацію про виплату пенсійних заощаджень в рамках недержавного пенсійного забезпечення, загальну суму такої виплати, а також виписки про рух коштів по пенсійному депозитному рахунку позивачки НОМЕР_1 та рахунку для нарахування процентів №7 з 07.07.2009 року по день формулювання виписки.

Запитувані документи було подано представником відповідача 27.12.2017 року через канцелярію суду.

Також, 06.11.2017 року через канцелярію суду представником відповідача ОСОБА_4 було подано заперечення на позовну заяву, згідно змісту яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Так, в обґрунтування своїх заперечень, відповідач зазначає, що оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються пенсійного забезпечення позивачки, а не звичайного депозитного договору, посилання сторони позивачки на застосування до спірних правовідносин положень Цивільного кодексу України є помилковим. При цьому, відповідач зауважує, що в силу вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивачка буде мати право на отримання пенсійних заощаджень за укладеним між сторонами Договором в разі досягнення нею пенсійного віку, тобто 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Представник позивачки ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні підтримав в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 07.07.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний Індустріальний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», та ОСОБА_1 було укладено Договір №617/005 банківського вкладу (відкриття пенсійного депозитного рахунку для накопичення пенсійних заощаджень в системі недержавного пенсійного забезпечення), Відповідно до п.1.1 якого для накопичення заощаджень на виплату недержавної пенсії банк відкриває учаснику пенсійний депозитний рахунок НОМЕР_1, а також рахунок для нарахування процентів НОМЕР_1.

Згідно п.1.2 вказаного Договору, вкладник (відповідач) нараховує щомісячні пенсійні внески та перераховує їх на пенсійний депозитний рахунок учасника (позивачки) в банку для накопичення пенсійних заощаджень у межах суми, визначеної законодавством для відшкодування банківських вкладів Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Як передбачено п.п. 6.1, 6.3 Договору, учасник має право отримати пенсійні заощадження з дня досягнення ним пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Підставами для отримання пенсійних заощаджень у інших випадках, ніж це передбачено п.6.1 Договору, є: визнання учасника інвалідом; медично підтверджений критичний стан здоров'я учасника (онкозахворювання, інсульт тощо); виїзд учасника на постійне місце проживання за межі України; смерть учасника.

При цьому, у відповідності до п.6.2 Договору пенсійні заощадження виплачуються банком з дня настання підстави для отримання пенсійного забезпечення та отримання від учасника письмової заяви.

Так, як встановлено в судовому засіданні, 28.04.2017 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про виплату їй пенсійного банківського вкладу з пенсійного депозитного рахунку, відкритого відповідно до Договору, укладеного між сторонами, та нараховані проценти.

В свою чергу, відповідач своїм листом від 18.05.2017 року за вих. №11.3-1201 повідомив позивачку про те, що грошові кошти з банківського вкладу будуть їй виплачені при настанні випадків, передбачених п.п. 6.1, 6.2 та 6.3 Договору та при наданні нею до банку письмової заяви, як це передбачено умовами Договору.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог про зобов'язання відповідача виплатити їй пенсійний банківський вклад з пенсійного депозитного рахунку та нарахованих на нього процентів, посилалася на наявність в неї права отримати пенсійний вклад до досягнення нею 60-ти років, адже, з урахуванням відсутності у чинному законодавстві тлумачення поняття «пенсійний вік», конкретний термін і конкретна подія отримання банківського вкладу Договором не встановлено.

Тобто, на думку позивачки, банк зобов'язаний на першу вимогу вкладника видати вклад та нараховані на нього проценти, як то передбачено вимогами п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами за договором банківського вкладу (депозиту).

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» пенсійні депозитні рахунки - це вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, що відкриваються банківськими установами з урахуванням умов, установлених законодавством, для накопичення заощаджень на виплату пенсії.

Як передбачено п.п.1, 2 ст. 2 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», система недержавного пенсійного забезпечення - це складова частина системи накопичувального пенсійного забезпечення, метою якої є отримання учасниками недержавного пенсійного забезпечення додаткових до загальнообов'язкого державного пенсійного страхування пенсійних виплат. Банківські установи, які уклали договори про відкриття пенсійних депозитних рахунків є суб'єктами недержавного пенсійного забезпечення, що входять до системи недержавного пенсійного забезпечення.

При цьому, роз'ясненнями Міністерства юстиції України «Система недержавного пенсійного страхування» від 13.06.2012 року визначено суб'єктний склад правовідносин у системі недержавного пенсійного забезпечення, який включає: недержавні пенсійні фонди, страхові організації, банківські установи, які уклали договори про відкриття пенсійних депозитних рахунків.

Тобто, виходячи з вищенаведених положень законодавства, умов Договору та встановлених обставин справи, позивачка не є ані вкладником коштів за Договором №617/005 банківського вкладу, ані особою, яка перерахувала ці кошти на депозитний рахунок НОМЕР_1 за Договором №617/005.

За вказаних обставин, суд вважає безпідставними посилання позивачки на застосування до спірних правовідносин Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами за договором банківського вкладу (депозиту) та відповідних положень Цивільного кодексу України, адже правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються пенсійного забезпечення позивачки, а не звичайного депозитного договору.

Крім того, оскільки питання виплати пенсійних заощаджень врегульовані умовами Договору, сторони повинні керуватися умовами п.6.1 Договору, яким визначено, що позивачка має право отримати пенсійне заощадження з дня досягнення нею пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює саме загальнообов'язкове пенсійне страхування.

Так, відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа, яка відповідно до закону є учасником накопичувальної системи пенсійного страхування, має право на отримання довічної пенсії або одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковується на її накопичувальному пенсійному рахунку в Накопичувальному фонді або на індивідуальному пенсійному рахунку у відповідному недержавному пенсійному фонді - суб'єкті другого рівня пенсійного забезпечення, за умови досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею цього 26 Закону.

При цьому, статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Отже, враховуючи викладене, посилання позивачки на наявність в неї права отримати пенсійний вклад до досягнення нею 60-ти років є безпідставними, оскільки як Договором, укладеним між сторонами, так і Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено чіткий порядок, умови та підставі здійснення такої виплати з пенсійного банківського вкладу.

Як вже зазначалось вище, підставою виплати коштів у відповідності до Договору №625/005 є: досягнення учасником пенсійного віку відповідно до діючого законодавства України, що регулює загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (п.6.1); визнання учасника інвалідом; медично підтверджений критичний стан здоров'я учасника; виїзд учасника на постійне місце проживання; смерть учасника (п.6.3).

Між тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження настання вищенаведених випадків, передбачених п.п.6.1 та 6.3 Договору, які б за наявності відповідної заяви позивачки слугували підставою для виплати пенсійного банківського вкладу, матеріали справи не містять.

Посилання позивачки на ті обставини, що інші учасники пенсійного забезпечення в банку отримали пенсійні заощадження без обмежень, судом оцінюються критично, адже, враховуючи предмет даного позову, позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв'язку між вказаними нею діями банку та порушенням її прав.

Тобто, правомірність чи неправомірність дій банку щодо здійснення виплат іншим учасникам пенсійних заощаджень без обмежень в даному випадку не підлягає встановленню, оскільки не вони є предметом доказування у даній цивільній справі.

Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Крім того, за правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення свого позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих на вимогах закону та не доведених належними і допустимим доказами.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» про стягнення банківського вкладу.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 06.02.2018 року.

Суддя: