Справа № 487/2191/17
Провадження № 2/487/183/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Бобрової І.В.

секретаря судового засідання - Табунщик К.С.,

в присутності позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

20.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі на посаді старшого контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В позові позивач зазначив, що він обіймав посаду старшого контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та наказом начальника філії ОСОБА_4 №181/о від 27.03.2017 року був звільнений з займаної посади 27.03.2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП за скороченням штату, підставою звільнення є наказ №30 від 17.01.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису». При цьому, він є членом профспілкового комітету, але згоду на його звільнення відповідач від профспілки не отримав, тобто не виконав вимог ст.43 КЗпП, що є істотним порушенням його прав. В порушення п.4.1.1 Колективного договору та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідач листом несвоєчасно, менше ніж за три місяця, повідомив профспілку про причини наступних звільнень 66 посад служби загальної охорони та режиму, у звязку зі скороченням штату, при цьому не зазначив інформацію щодо обєктивних причин звільнення працівників, строки проведення звільнення, заходи, які спрямовані на працевлаштування працівників, а також не виконав обовязків щодо проведення консультацій з профспілками. ОСОБА_3 того, ч.1 ст. 40 КЗпП передбачає звільнення у випадку змін в організації виробництва і праці, але такі зміни не відбулись та не могли відбутися. Так, між відповідачем та ТОВ «Охоронна компанія «Альфа безпека» було укладено договір про надання послуг з охорони з 12.12.2017 року, проте відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про морські порти України» передбачено обовязкове створення та забезпечення функціонування АМПУ загонів охорони морського порту та відповідне питання знаходиться за межами розсуду роботодавця, а тому сторонні організації не наділені чинним законодавством правами загону охорони морського порту, а тому можуть здійснювати лише допоміжні функції із забезпечення режиму порту, при цьому згідно Постанови КМУ №937 від 11.11.2015 року охорона майна ДП «АМПУ» може здійснюватися на договірних засадах виключно органами поліції охорони.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.04.2017 р. відкрито провадження у вказаній справі.

22.05.2017 р. представником відповідача в судовому засіданні до суду надано заперечення проти позову разом з документами, відповідно до яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що перелік заходів, що тягне скорочення численності або

штату працівників наданий у ст. 49-4 КЗпП та власник не зобовязаний інформувати профспілки про інші зміни в організації виробництва і праці, у даному випадку мова йде про структурні зміни, що тягнуть скорочення чисельності чи штату працівників. Згідно ст. 64 ГК, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис, тобто власник на свій розсуд має право формувати штат і структури підприємства, змінити чисельність працівників певного фаху і кваліфікації та чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, що не забороняє одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, змінити чисельність інших посад. Тому надання інформації профспілки про майбутнє звільнення працівників, у звязку зі скороченням штату, яке не повязане з ліквідацією, реорганізацією підприємств, зміною форми або частковим зупиненням виробництва, не є порушенням законодавства та не може бути підставою для відмови в наданні згоди на звільнення працівника. Первинним профспілковим огранізаціям ДП "АМПУ" надавалась інформація про скорочення штату працівників відповідно до листів від 17.01.2017 р. №18-11/222 та від 17.01.2017 р. №18-11/223. 17.01.2017 р. наказом начальник адміністрації Миколаївського морського порту видано наказ №30 яким з 23.03.2017 року скорочено зі штатного розпису, в тому числі 12 одиниць старших контролерів, вказані зміни до шатного розпису у філії погоджені з ДП «АМПУ». В подальшому філією було поетапно вчинено усі необхідні дії щодо скорочення: прийнято рішення, визначено перелік посад і професій, які підлягають скороченню, зокрема посада позивача, в наслідок чого було виданого наказ №30. Дї адміністрації щодо внесення змін до штатного розпису є обґрунтованими та правомірними, зумовлені насамперед обєктивними потребами спрямованими на оптимізацію виробничих процесів та вдосконалення організаційної структури підприємства, це є внутрішньої господарської діяльності підприємства та судом не може обговорюватися.

Аналогічна позиція висловлена в додаткових поясненнях представника відповідача від 06.06.2017 р.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м. Миколаєва № 226 від 05.07.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи в звязку з тим, що рішенням Вищої ради правосуддя від 27.06.2017 р. суддю Андрощука В.В. звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Миколаєва у звязку з поданням заяви про відставку, тому вказаний суддя не зможе брати участь у розгляді даної цивільної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по зазначеній справі призначено ОСОБА_5

Ухвалою судді від 13.07.2017 р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м. Миколаєва № 43 від 07.02.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи в звязку з тим, що рішенням Вищої ради правосуддя від 01.02.2018 року ОСОБА_5 звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Миколаєва у звязку з неспроможністю виконувати повноваження за станом здоровя, тому вказаний суддя не зможе брати участь у розгляді даної цивільної справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по зазначеній справі призначено ОСОБА_6

12.02.2018 р. ухвалою суду цивільну справу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні 05.03.2018 р. представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву аналогічний за змістом запереченням проти позову від 19.05.2017 р. №18-09/3349.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини, просили про задоволення вимог, додатково зазначивши, що позивачу лише 21.01.2017 року пропонували вакантні посади в різних філіях ДП «АМПУ», більше по день звільнення вакантні посади не були пропоновані, в актах від 26.02.2017 року і 23.03.2017 року не зазначені які саме вакантні посади пропонувались позивачу станом на вказані дні. ОСОБА_3 того позивач, як ветеран військової служби мав переважне право на залишення на роботі, але дані обставини роботодавцем враховані не були.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 працював в ДП «Миколаївський морський торговельний порт» та наказом №181/о від 27.03.2017 року начальника адміністрації ОСОБА_4 був звільнений з посади старшого контролера служби загальної охорони та режиму /загін загальної охорони/ команда охорони на підставі наказу начальника адміністрації від 17.01.2017 року №30 "Про внесення змін до штатного розпису" у звязку зі скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва та праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

ОСОБА_3 того, згідно із частинами 1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Оскільки обов"язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади, які з"явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

25.01.2017 року старшого контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму ОСОБА_1 було ознайомлено з попередженням про скорочення зі шатного розпису посади старшого контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму та наступне вивільнення 26.03.2017 року за п.1 ст. 40 КЗпП України.

В цей же день позивачу була надана пропозиція, у відповідності до ст.49-2 КЗпП України, з переліком наявних вакантних постійних посад філій ДП «Адміністрація морських портів України», з якою ОСОБА_1 ознайомився та зазначив письмово про своє бажання обійняти вакантну посаду пожежника.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, дана посада була зайняти іншим працівником підприємства, який теж вивільнявся, мав бажання працювати пожежником та мав переваги перед позивачем на залишення на роботі. При цьому пояснити чи було враховане переважне право на залишення на роботі позивача, як ветерана військової служби, представник відповідача пояснити не зміг.

ОСОБА_3 того, відповідач станом на 16.01.2017 та 30.01.2017 року склав список вакантних постійних посад філій ДП «Адміністрація морських портів України».

26.02.2017 року та в день звільнення позивача 27.03.2017 року, представниками відповідача складені акти проте, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наданими пропозиціями вакантних посад.

Проте, в даних актах не зазначено від ознайомлення з якими саме пропозиціями відмовився позивач, оскільки дати складення списків вакантних посад відрізняються від дат складених актів. При цьому жодних доказів про надання позивачу пропозицій про всі наявні на підприємстві та його філіях вакансії на момент його звільнення суду відповідачем надано не було.

ОСОБА_3 того, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою змовою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч.1 ст. 43 КЗпП).

Позивач є членом Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торгівельного порту.

В судовому засіданні відповідачем не заперечувався той факт, що підприємство не зверталося до профспілки за отриманням попередньої згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1, зазначав, що т.в.о. начальника адміністрації ОСОБА_7 були направленні листи 17.01.2017 року голові первинної профспілкової організації працівників адміністрації Миколаївського морського порту ПРМТУ ОСОБА_8 тв голові ППМТ ММТП ОСОБА_9, в яких зазначалось про проведення найближчим часом скорочення 4 од. начальників команди, 4 од. заступників начальника команди, 12 од. старших контролерів, 46 од. контролерів команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму, але, на думку суду, це не свідчить про належне дотримання відповідачем вимог ст.49-2 КЗпП України.

Зі змісту витягу із протоколу №2/114 від 20.03.2018 року засідання профкому, наданого на вимогу суду, вбачається, що профспілковий орган відмовив у наданні згоди на звільнення позивача, у звязку з порушенням ДП "АМПУ" вимог ст.22 ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", п. 4.1.1 Колективного договору на 2013-2018 роки, ст.49-2 КЗпП України.

Отже, оцінивши вищевикладене у сукупності, суд приходить до переконання, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України було проведено з порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України, ст.ст. 43, 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому наказ про звільнення ОСОБА_1 №181/0 від 27.03.2018 року є незаконним.

При цьому суд враховує обставини викладені відповідачем у відзиві стосовно того, що згідно ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до положення про Миколаївську філію ДП «Адміністрація морських портів України», затвердженого наказом міністерства інфраструктури України від 18.04.2014 року, МФ ДП «Адміністрація морських портів України» є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені підприємства частину господарської діяльності. Філія має окремий баланс, який входить до зведеного балансу підприємства. До штату філії відповідно до її штатного розпису можуть входити без балансові структурні підрозділи (відділи, служби тощо), які діють на підставі положень, затверджених начальником філії (п. 3.1, 3.3, 3.4). Відповідно до п. 5.7 Положення керівник філії самостійно встановлює чисельність працівників та затверджує штатний розпис. Організаційна структура філії та штатний розпис в частині керівного складу затверджується начальником філії за погодженням з головою підприємства. Начальник філії у порядку, визначеному законодавством України, статутом підприємства, цим Положенням, розпорядчими документами підприємства, внутрішніми актами філії та відповідно до штатного розпису філії призначає на посаду та звільняє з посади працівників філії (п. 5.9 Положення). З метою забезпечення ефективного виконання завдань та функцій, покладених на адміністрацію Миколаївського морського порту, керуючись листами ДП «Адміністрація морських портів України» від 07.11.2016 року №6691, від 15.12.2106 року №7597, т.в.о. начальника адміністрації ОСОБА_7 видано наказ №30 від 17.01.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису», яким з 23.03.2017 року скоротити зі штатного розпису Служби загальної охорони та режиму загону загальної охорони команди охорони: 4 од. начальників команди, 4 од. заступників начальника команди, 12 од. старших контролерів, 46 од. контролерів, у тому числі і посаду, що обіймає позивач.

Але при цьому, суд звертає увагу на те, що змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Вживані у цій нормі поняття: ліквідація, реорганізація, перепрофілювання, банкрутство, скорочення чисельності або штату працівників - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів. Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться в ст. ст. 80, 104 - 111 ЦК України, ст. ст. 62-66, 79-92 ГК України, ст. ст. 1-22 Закону України Про господарські товариства. Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України, ч. 4 ст. 64 ГК України). Відтак підставою для розірвання з працівником трудового договору у звязку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути ліквідація або реорганізація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи. Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у звязку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України, в той час як відповідачем при звільненні позивача зазначених норм права дотримано не було.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже ОСОБА_1 слід поновити на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.03.2017 року по 20.03.2018 року. При цьому розмір середнього заробітку необхідно розраховувати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5, 8 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Як вбачається з довідки відповідача (розрахунок Таб. №517 ОСОБА_1С.) середньогодинний заробіток позивача за два останніх місяця роботи до звільнення становить 41,15 грн. (11872,81 (заробітна плата)/ 288,50(відпрацьовані години).

Згідно графіку роботи на 2017 рік зміни №3, наданого представником відповідача, ОСОБА_1 повинен був би відпрацювати у період з 28.03.2017 року по 31.12.2017 року 1575 години. Отже, його середня заробітна плата за цей період повинна складати (1575х41,15 грн.) 64811,25 грн.

У період з 01.01.2018 року по 20.03.2018 року (дата ухвалення рішення) ОСОБА_1 повинен бу відпрацювати 444,66 год. (166,75 (333,50 норма годин за два місяці до звільнення /2 місяці) х2 місяці (січень, лютий 2018 року) + 166,75/30х20 (20 днів березня 2018 року).

Таким чином, з відповідача на користь позивач підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 83109 грн.

Таким чином, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі.

ОСОБА_3 того, приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції дійсній на момент звернення позивача з позовом до суду, на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у загальному розмірі 1471,09 грн.

Керуючись ст.ст. 141 ,259,256, 267,268,273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" про поновлення на роботі задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» на посаді контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму з 27.03.2017 року.

Стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 83109 грн..

Стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» на користь держави судовий збір у розмірі 1471,09 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць 6925 грн. допустити до негайного виконання.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1, народився 01.02.1964 р.н, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23, .

Повне судове рішення буде складено 23.03.2018 року.

Головуючий суддя підпис ОСОБА_6

З ориіналом згідно

суддя