441/572/17 2/441/53/2018
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2018 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Українець П.Ф.

з участю секретаря Боднар Ю.М.

представників ОСОБА_1, Кінаш Т.П.

розглянувши відкрито у залі судових засідань у м. Городок Львівської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. про визнання незаконним та скасування розпорядження, інше,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 04.05.2017р. звернулась із позовом до Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., просила зобов'язати сільську раду внести зміни у табель обліку робочого часу за березень-квітень 2017р. і виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності за десять днів, визнати незаконним та скасувати розпорядження сільського голови Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 17 від 25.04.2017р. «Про оголошення догани ОСОБА_3», стягнути із Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівсткої обл. 5 000 грн. моральної шкоди та вирішити питання судових витрат.

Вимоги мотивувала тим, що розпорядженням голови Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 11 від 14.03.2017р. їй надано основну відпустку тривалістю 15 календарних днів, з 15.03.2017р. по 29.03.2017р.

Під час перебування у відпустці вона захворіла, лікувалась десять днів, тому 29.03.2017р. надала бухгалтеру сільської ради листок непрацездатності і повідомила про продовження відпустки, на час який лікувалась.

З врахуванням часу відпустки та перебування на лікарняному, 10.04.2017р. приступила до роботи, про що в цей же день повідомила сільського голову, між тим, він її заяви до уваги не взяв, дав вказівку написати пояснення про причину відсутності на робочому місці без поважних причин протягом семи днів, на що вона відмовилась.

25.04.2017р. розпорядженням № 17 голови Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. за порушення трудової дисципліни, прогулу (відсутність на робочому місці протягом семи робочих днів без поважних причин) їй оголошено догану та позбавлено преміальної виплати за квітень 2017р.

З означеним розпорядженням не погоджується, вважає його незаконним, оскільки дні тимчасової непрацездатності працівника не включаються до щорічних відпусток.

Та обставина, що вона в період 15.03.2017р. - 24.03.2017р. хворіла, підтверджується листком непрацездатності виданим АЗПСМ с. Суховоля серія АДВ № 014755, а отже вказана обставина не може вважатись прогулом. Просила позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, з мотивів у ньому наведених, а 09.11.2017р. уточнила, просила визнати незаконним та скасувати розпорядження сільського голови Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 17 від 25.04.2017р. «Про оголошення догани ОСОБА_3», стягнути із відповідача 5 000 грн. моральної (немайнової шкоди) та 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

Представник відповідача Кінаш Т.П. висловилась на відмову в позові, мотивуючи тим, що розпорядженням голови Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 11 від 14.03.2017р. ОСОБА_3 надано основну відпустку тривалістю 15 календарних днів, з 15.03.2017р. по 29.03.2017р., що до роботи позивачка приступила лише 10.04.2017р., тобто була відсутня на робочому місці протягом семи днів, без поважних причин, про що складено відповідні акти та 25.04.2017р. розпорядженням № 17 голови Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. ОСОБА_3 оголошено догану та позбавлено преміальної виплати за квітень 2017р., вважає означене розпорядження законним, таким що прийняте згідно вимог чинного законодавства, дала інші пояснення, просить в позові відмовити.

Заслухавши представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд відмовляє у позові, з наступних підстав.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статттею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За положеннями ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення: догана або звільнення.

Згідно ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпПУ дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно положень ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов'язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення.

Тобто догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього.

Застосування до працівника дисциплінарного стягнення - догани тягне для нього й інші негативні наслідки морального та матеріального характеру.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть передбачатися для деяких категорій працівників і інші дисциплінарні стягнення.

Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов'язково у послідовності, зазначеній у статті 147 КЗпП.

Однак, відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 01.10.2012р. прийнята на посаду діловода Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл.

Згідно із посадовою інструкцією діловода сільської ради, затвердженої 01.10.2012р. (а.с.130), діловод сільської ради призначається та звільняється з посади розпорядженням сільського голови та підпорядковується безпосередньо сільському голові. Діловод, в т.ч. в разі неналежного виконання своїх посадових обов'язків та завдань несе дисциплінарну відповідальність згідно з Кодеком законів про працю України.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату Суховільської сільської ради (а.с. 131-135) визначено в т.ч. тривалість робочого часу та відповідальність за порушення трудової дисципліни. Із означеними правилами ознайомлена в т.ч. діловод ОСОБА_3

Із копії розпорядження голови Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 11 від 14.03.2017р. (а.с. 9) видно, що ОСОБА_3 надано основну відпустку тривалістю 15 календарних днів, з 15.03.2017р. по 29.03.2017р..

Із пояснювальної записки сільського голови Торби А.М. від 30.03. і 06.04.2017р., актів про відсутність на роботі діловода Суховільської сільської ради від 31.03. і 06.04.2017р. (а.с.33,) убачається, про відсутність діловода сільської ради ОСОБА_3 в період 30-31.03., 03-06.04.2017р. на робочому місці без поважних причин.

Розпорядженням сільського голови Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 16 від 30.03.2017р. (а.с. 35) створено комісію, яку зобов'язано провести повний та всебічний розгляд факту відсутності працівника на робочому місці, інше.

25.04.2017р. ОСОБА_3 ознайомлено із вищеозначеними актами, від їх підписання позивачка відмовилась (а.с. 39).

25.04.2017р. розпорядженням № 17 голови Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. за порушення трудової дисципліни, прогулу (відсутність на робочому місці протягом семи робочих днів без поважних причин) ОСОБА_3 оголошено догану та позбавлено преміальної виплати за квітень 2017р. (а.с.40).

Із вищеозначеним розпорядженням ОСОБА_3 ознайомлена 25.04.2017р.

Із пояснювальної (службової) записки сільського голови Торби А.М. від 06.04.2017р. (а.с.37), із його показань в суді убачається, що 30 і 31.03.2017р. та 03-06.04.2017р. діловод Суховільської сільської ради ОСОБА_3 була відсутня на робочому місці, тому ним прийнято розпорядження про створення комісії для перевірки та встановлення факту відсутності ОСОБА_3 на робочому місці без поважних причин, що 04.04.2017р. бухгалтер сільської ради ОСОБА_5 передала йому лікарняний листок, із якого він дізнався, що ОСОБА_3 в період 15-24.03.2017р. хворіла, між тим остання не повідомляла його про перенесення щорічної основної відпустки з причини тимчасової непрацездатності, на його вимогу надати пояснення про причину відсутності на робочому місці у вказаний період відмовилась. Оскільки він неодноразово робив зауваження ОСОБА_3 з приводу неналежного виконання трудових обов'язків та дотримання трудової дисципліни, що була скарга на її поведінку від мешканки села, ним 25.04.2017р. прийнято розпорядження про оголошення догани ОСОБА_3, зараз вона з роботи звільнена.

Не погоджуючись з розпорядженням № 17 від 25.04.2017р. «Про оголошення догани ОСОБА_3», позивачка звернулась до Городоцького районного суду Львівської обл. з позовом, в якому просила визнати розпорядження незаконним і скасувати його, оскільки в період 15.03.-24.03.2017р. хворіла, про що 29.03.2017р. довела до відома бухгалтера сільської ради ОСОБА_5, надала їй листок непрацездатності та повідомила про намір продовжити тривалість щорічної основної відпустки на десять днів, тобто на період тимчасової непрацездатності.

Свідок ОСОБА_5 в суді пояснила, що на 29.03.2017р. працювала бухгалтером Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., що цього ж дня ОСОБА_3 залишила їй листок непрацездатності, який вона 04.04.2017р. передала сільському голові, також сказала, що у відпустці хворіла, а тому продовжує таку, письмової заяви з цього приводу не подала.

Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до положень ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Статтею 78 КЗпП України передбачено, що дні тимчасової непрцездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, не включають до щорічних відпусток.

Положеннями ст. 80 КЗпП України визначено, що у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 Закону України "Про відпустки".

Разом з тим, результатом надання відпустки на підставі ЗУ «Про відпустки», що підтверджував би правомірність використання працівником такої відпустки, є відповідний наказ (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, про що свідчить як системний аналіз Глави V «Час відпочинку» КЗпП України, так і типова форма № П-3 «Наказ (розпорядження) про надання відпуски», затверджена наказом Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» від 05.12.2008р. №489.

Волевиявлення працівника у наданні йому відпуски виявляється у написанні заяви про надання йому відпустки, а волевиявлення роботодавця - у видачі наказу/розпорядження про надання відпустки працівнику.

Ураховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач мала обов'язок погодити із керівником установи питання перенесення щорічної відпустки на новий термін, чи її продовження у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, а керівник винести відповідне наказ/розпорядження.

Та обставина, що ОСОБА_3 повідомила бухгалтера сільської ради про намір продовжити тривалість щорічної відпустки у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, вищеозначеного висновку суду не спростовує.

Враховуючи, що на дату відсутності на роботі ОСОБА_3, відповідачу не було надано її заяв про її бажання використати основну відпустку, що припала на дні тимчасової непрацездатності, а позивач самовільно вирішила скористатися відпусткою, суд не вбачає порушень трудового законодавства в діях уповноваженої особи відповідача при винесені розпорядження № 17 від 25.04.2017р. «Про оголошення догани ОСОБА_3», оскільки сільський голова діяв в межах своїх повноважень, у спосіб та в порядку, визначеному внутрішніми документами, якими йому надано право на свій власний розсуд визначати обсяг вчиненого порушення трудової дисципліни та відповідно важкість дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни, що підлягає застосуванню, а отже притягнення до дисциплінарної відповідальності є обґрунтованим.

Що стосується вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, то вона також задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вимоги про систягнення моральної шкоди є похідними від вимог про визнання оспорюваного розпорядження незаконним та його скасування.

З огляду на те, що в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем законних прав позивача, то вимога ОСОБА_3 про стягнення 5 000 грн. моральної (немайнової) шкоди задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому в позові ОСОБА_3 відмовляє.

Судові витрати у справі відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 76, 81, 82, 133, 141, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

у позові ОСОБА_3 до Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. про визнання незаконним та скасування розпорядження сільського голови Суховільської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 17 від 25.04.2017р. «Про оголошення догани ОСОБА_3», стягнення 5 000 грн. моральної (немайнової шкоди) та 1 000 грн. на правову допомогу - відмовити, за безпідставністю вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складено 16.02.2018р.

Суддя: Українець П.Ф.