Справа № 345/284/16-ц
Провадження № 22-ц/779/506/2018
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів Бойчука І.В., Пнівчук О.В.

секретаря Капущак С.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, відділу ДВС Калуського МРУЮ, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу в Івано-Франківській області Курищук Ігор Васильович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 4/5 частини квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Юрчаком Л.Б. 26 лютого 2018 року в м. Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и л а :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, відділу ДВС Калуського МРУЮ, третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу в Івано-Франківській області Курищук Ігор Васильович про визнання недійсним договору купівлі-продажу 4/5 частини квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрованого 30.01.2013 року приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В. за реєстровим номером 207, посилаючись на те, що квартира була обтяжена заставою і відчуження її відбулося без згоди заставодержателя, що суперечить статті 17 Закону України «Про заставу». Просив визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу (том 1, а.с.1-7).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.02.2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2016 року, відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за цим позовом на підставі п. 2 частини 2 ст. 122 ЦПК України (а.с.13, 41 т.1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11 жовтня 2017 року, постановленою за результатами розгляду касаційної скарги позивача ОСОБА_1, ухвала Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.02.2016 року та ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2016 року скасовані, справу передана до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі (а.с.76-77 т.1).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2018 року провадження у справі закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України (том 1, а.с.215-221).

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необгрунтованість.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив предмет і підстави заявленого позову та передчасно постановив ухвалу про закриття провадження по справі, не звернувши уваги на те, що підстави даного позову та норми матеріального права, на які позивач посилався у цій справі, є іншими, ніж у справі № 345/3205/13-ц та у справі № 345/4837/14-ц. Так, підставою позову у першій справі було визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу відповідно до ст.234 ЦК України (фіктивність договору). В іншій справі підставою позову була наявність діючих на момент продажу спірної квартири двох арештів. В даному позові підставою визнання договору купівлі-продажу недійсним є наявність договору застави і норма права, на які він посилається - статті 215-235 ЦК України. З цих підстав просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вирішити питання про розподіл судових витрат (том 1, а.с.232-237).

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, надав аналогічні пояснення тим, що містяться в апеляційній скарзі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнали.

Вислухавши апелянта, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з положень пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, встановивши, що позивач вже раніше звертався з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначаючи такі ж фактичні обставини (наявність заборони відчуження квартири і на момент укладення договору купівлі-продажу її 4/5 частин неповідомлення про це нотаріуса), це рішення суду набрало законної сили, воно ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами і стосується того ж предмету. При тому суд дійшов висновку, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Також не має значення наявність ще одного відповідача - відділу ДВС Калуського МРУЮ, так як до цього органу вимоги щодо предмету спору не ставляться (том 1, а.с.215-221).

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам процесуального права.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закінчення провадження у справі з цих підстав без ухвалення рішення має бути належно вмотивовано в ухвалі, постановленій з цього приводу. Про наслідки вчинення зазначених процесуальних дій суд роз'яснює сторонам та іншим особам, які беруть участь справі.

Аналіз вказаної норми призводить до висновку про можливість закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за наявності одночасно трьох складових: тотожних (ідентичних, однакових) предмета спору, сторін та підстав.

В силу частин 1 та 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, суд розглядає питання про права і обов'язки сторін в тому обсязі, який заявлений позивачем. І це не обов'язково можуть бути правовідносини, що склалися між сторонами до або після порушення суб'єктивного права або охоронюваного законом інтересу.

Оскільки ЦПК України передбачає право позивача заявити позов щодо певного предмета і з певних підстав, а також змінити предмет або підставу позову (ст. 49 ЦПК України), тому слід розуміти, що це є два різних правових явища, які відрізняються одне від одного за поняттям і ознаками.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога до відповідача, заявлена позивачем відносно усунення допущеного відповідачем порушення суб'єктивного права позивача щодо якої суд має ухвалити рішення. Звідси й саме поняття позову повинно включати одночасно матеріально-правову вимогу як його зміст і процесуальну форму вираження в їх нерозривній єдності. Отже, під предметом позову слід розуміти частину позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію. Предмет позову не слід змішувати з певним матеріальним предметом - об'єктом спору (у даному випадку 4/5 частин квартири), оскільки по одному об'єкту спору можуть бути пред'явлені позови самого різного характеру. Таким чином матеріальний предмет - об'єкт позову та предмет позову є різними поняттями. Так предметами позову про застосування наслідків недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону можуть бути спірні правовідносини - право на визнання договору недійсним внаслідок, наприклад удаваності правочину (ст.235 ЦК ), фіктивності (ст.234 ЦК), вчинення правочину під впливом обману (ст.230 ЦК), під впливом насильства (ст.231 ЦК), під впливом тяжкої обставини(ст.233 ЦК України), під впливом помилки (ст.229 ЦК), внаслідок вчинення правочину, який порушує публічний порядок (ст.228 ЦК України) тощо а об'єктом - предмет договору, у даному випадку 4/5 квартири.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов'язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов'язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову. Варто зазначити, що підставою позову не може вважатись посилання позивача на певні норми матеріального права. Пленум Верховного Суду України в абз. 4 п. 9 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року № 5 зазначив, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, наведені в позовній заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом необхідно керуватись під час вирішення спору. Важливим є також те, що підстави позову визначаються лише позивачем, а не судом чи відповідачем, який наголошує на наявності або відсутності певних обставин у своїх запереченнях на позов.

При тому під змістом позову розуміють вид (спосіб) судового захисту, що прямо передбачається законом (наприклад, ст. 16 Цивільного кодексу України), з яким позивач звертається до суду, у даній справі - визнання договору недійсним.

Із матеріалів справи встановлено, що у справі №345/3205/13-ц, рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.09.2014 року, що набрало законної сили 06.10.2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним (фіктивним) договору купівлі-продажу 4/5 частини квартири АДРЕСА_1, укладеного 30.01.2013 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В. та зареєстрованого в реєстрі за №207 - відмовлено (том 1, а.с.58-63).

Ухвалюючи рішення у зазначеній справі суд, згідно заявлених позовних вимог, виходив з положень ст. 234 ЦК України, встановивши, що покупцю ОСОБА_5 не було відомо про те, що квартира перебувала під забороною відчуження, накладеною нотаріусом у зв»язку з посвідченням договору застави, предмет договору на час розгляду справи фактично знаходився у володінні позивача ОСОБА_1, тому його доводи про те, що квартира не була передана покупцю ОСОБА_5 та не була звільнена продавцями ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як підтвердження відсутності наміру створення правових наслідків, обумовлених правочином, не прийняв до уваги та дійшов висновку про недоведеність позивачем позову про фіктивність правочину.

Таким чином, у справі ухвалено рішення від 25.09.2014 року з предметом спору - недійсність договору купівлі-продажу та застосування правових наслідків внаслідок вчинення фіктивно правочину (ст.234 ЦК України), підстава - перебування квартири під забороною відчуження, накладеною нотаріусом у зв»язку з посвідченням договору застави.

У справі №345/4837/14-ц заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 січня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 4/5 частини квартири. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 30.01.2013 року приватним нотаріусом Курищук І.В. за №207. (том 1, а.с.113-116).

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.06.2015 року рішення Калуського міськрайонного суду від 30.04.2015 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ВДВС Калуського міськрайонного управління юстиції, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 4/5 частини квартири закрито згідно п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали), оскільки спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав вже вирішений судом.

Апеляційний суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 у справі №345/3205/13-ц та його ж позов у справі №345/4837/14-ц обґрунтовані тими ж фактами і тими ж обставинами (укладення угоди за наявності заборони на відчуження майна), на підставі яких позивач просить про захист свого права (том 1, а.с.124-127).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2015 року залишено без змін (том 1, а.с.129).

Отже, у справі №345/4837/14-ц рішення по суті позовних вимог не ухвалено, а провадження закрито у зв»язку з тотожністю предмета, підстав та сторін у справі №345/3205/13-ц.

Слід зауважити, що важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, у якій вже ухвалене рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд мав перевірити чи збігаються предмет, підстави та сторони у цій справі зі справою № 345/3205/13-ц, у якій вже ухвалене рішення, яке набрало законної сили. При тому ухвала про закриття провадження у справі №345/4837/14-ц для вирішення цього питання жодного значення не має, оскільки підставою для закриття провадження у справі явилася аналогічна норма, що передбачена у п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, а не підстави, передбачені пунктами 1-2, 4-8 частини 1 ст.255 ЦПК України.

Разом з тим позови вважаються тотожними тільки в тому випадку, коли в них одночасно співпадають сторони, підстава й предмет. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

При зверненні до суду із позовом у січні 2016 року в даній справі, ОСОБА_1 зазначає предмет позову - недійсність договору купівлі-продажу 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 та застосування правових наслідків внаслідок вчинення правочину, який порушує публічний порядок (ст.215, 228 ЦК України), оскільки підставою позову вказує ті обставини, що при наявності заборони відчуження квартири у зв»язку із фактом укладення договору застави, частина квартири була відповідачами відчужена за договором купівлі-продажу без згоди заставодержателя, що суперечить ст. 17 закону України «Про заставу», тому фактично вказує, що цей договір є таким, що порушує публічний порядок, так як змінює правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права.

Такий предмет позову у справі №345/3205/13-ц не досліджувався.

Отже, вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наявне рішення суду, яке набрало законної сили, про той самий предмет.

Таким чином, питання про закриття провадження у справі було вирішено всупереч нормам процесуального права, що відповідно до ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2018 року.

Судді: І.О. Максюта

І.В.Бойчук

О.В.Пнівчук