Справа № 462/344/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/4505/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 29 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - державний нотаріус Другої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк Оксана Олексіївна, про визнання договору довічного утримання недійсним, -

в с т а н о в и л а:

18.01.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого 06.11.2006 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк Оксаною Олексіївною, реєстровий № 1-2188.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 є її тіткою, з якою вона підтримувала тісні родинні стосунки. Тітка була одинокою, мала захворювання, пов'язані з порушенням психіки, тому в останні роки свого життя потребувала постійного стороннього догляду, який вона їй забезпечувала. Тітка неодноразово наголошувала на тому, що квартира АДРЕСА_1 після її смерті перейде у її власність в порядку спадкування. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла. Після смерті тітки їй стало відомо, що 06.11.2006 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання. Про такий договір тітка їй не розповідала, про те, що за тіткою хтось доглядає вона не знала. Вважає, що ОСОБА_5 в силу свого віку та стану здоров'я, підписуючи договір довічного утримання, не усвідомлювала значення своїх дій та не розуміла правових наслідків такого правочину, а тому такий договір слід визнати недійсним. Зазначила, що оспорюваним договором порушено її майнові інтереси, оскільки вона, як спадкоємець, подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її тітки, до складу якої мала би увійти й квартира, яку за договором довічного утримання фактично відчужено.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Другої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк Оксана Олексіївна, про визнання договору довічного утримання недійсним відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

Вважає його необґрунтованим, незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом помилково не прийнято до уваги висновок № 106 від 27.03.2017 року судово-психіатричної експертизи (посмертної), призначеної ухвалою суду від 05.10.2016 року, згідно якого ОСОБА_5 на момент укладення договору довічного утримання від 06.11.2006 року страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді судинної деменції і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_5 з 10.03.2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року перебувала на обліку в КЗ ЛОР ЛОКПНД з діагнозом церебральний атеросклероз та їй було рекомендовано лікування в психіатричній лікарні, а відповідач ОСОБА_3 не проживала постійно з ОСОБА_5, а тільки періодично її навідувала. Висновок суду першої інстанції про відсутність у неї права на спадкування через наявність заповіту в користь ОСОБА_3 вважає помилковим. Судом також не враховано, що причини пропуску нею строку звернення до суду є поважними, оскільки це викликано станом її здоров»я, необхідністю постійного догляду за сином - інвалідом ІІ групи та відсутністю коштів на правову допомогу.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров»я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або його частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням або доглядом довічно.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Встановлено, що 12.08.2006 року ОСОБА_5 склала заповіт, за яким заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 також все своє майно відповідачу ОСОБА_3 Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мішаковою С.Ф. та зареєстровано в реєстрі за № 2093 (а.с. 50, том 1).

06.11.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, який посвідчено 06.11.2006 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк О.О., реєстровий № 1-2188 (а.с.9-10, том 1) за яким ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_3 зобов'язалася забезпечувати відчужувача ОСОБА_5 утриманням та належним доглядом довічно. (а.с.55-57, том 1).

ОСОБА_3 умови оспорюваного договору довічного ОСОБА_5 виконувала до дня смерті останньої.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1

Організацією поховання померлої ОСОБА_5 займалася ОСОБА_3, що підтверджується копією договору-замовлення на організацію та проведення поховання № 000228 від 16.08.2008 року та свідоцтва про поховання (а.с. 58, 59).

ОСОБА_2 звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї тітки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с.7), факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23.02.2009 року (а.с.8, том 1).

Як вбачається з копії медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_5 перебувала на диспансерному обліку в КЗ ЛОР ЛОКПНД з 10.03.2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року з діагнозом церебральний атеросклероз Ф 07, хворій було рекомендовано лікування в психіатричній лікарні, від якого вона відмовлялась (а.с. 186-201, том 1).

Згідно відповіді КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» № 452/01-43 від 16.04.2014 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні з 1972 року по даний час не числиться (а.с. 69, том 1).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 106 від 27.03.2017 року, ОСОБА_5 на момент укладення договору довічного утримання 06.11.2006 року страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді судинної деменції, і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 224 - 227, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, районний суд, оцінивши висновок судово-психіатричної експертизи № 106 від 27.03.2017 року в сукупності з іншими доказами виходив з того, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що в момент укладення оспорюваного договору довічного утримання ОСОБА_5 в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Як показали в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5, незважаючи на свій вік, була «адекватною», «всіх впізнавала», зрозуміло виражала свої думки та мала хорошу пам'ять. Договір довічного утримання відповідачем виконувався, відповідач проживала до дня смерті з ОСОБА_11, воля якої на передачу свого майна ОСОБА_3 була послідовною, що стверджується наявністю в користь ОСОБА_3 не тільки договору довічного утримання, а й заповіту, складеного ОСОБА_5 ще до укладення договору довічного утримання. Обидва правочини нотаріально посвідчені різними нотаріусами, які перевіряли дієздатність ОСОБА_11 перед посвідченням таких. Заповіт на даний час є чинним. Похованням ОСОБА_5 займалася саме ОСОБА_3

Як пояснила в засіданні колегії суддів позивач ОСОБА_2, вона до дня смерті проживала з тіткою, утримувала її, відповідача ОСОБА_3 в квартирі тітки ніколи не бачила, організацією похорон не займалася, тому що труп тітки було викрадено, однак доказів на підтвердження наведеного суду не надала.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого 06.11.2006 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Щебивовк Оксаною Олексіївною, реєстровий № 1-2188.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19.02.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

Савуляк Р. В.