Справа № 347/1736/17
Провадження № 2/347/36/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого - судді: Гордія В.І., з секретарем Корбутяк Н.М., за участю представника: ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косові справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Пістинська сільська ради про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позов підтримали повністю, суду пояснили та в позовній заяві зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Пістинь, Косівського району Івано-Франківської області, померла мати позивачів та відповідача - ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно. За життя, ОСОБА_5 заповіт не склала, а тому, вважають, що спадкування всіх її прав та обов'язків здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості. На момент смерті і відкриття спадщини, у ОСОБА_5 було троє дітей: позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4. Однак, позивачі вважають, що відповідача ОСОБА_4 необхідно усунути від права спадкування спадщини ОСОБА_5 (спадкодавця) за законом, оскільки відповідач ОСОБА_4 з початку 2013 року проживає в м. Києві, і з вказаного часу не відвідував матір, не надавав їй матеріальну допомогу, не цікавився навіть її станом здоров'я, не телефонував. З огляду на похилий вік, а також зважаючи на інші об'єктивні обставини, ОСОБА_5 потребувала постійного стороннього догляду та матеріальної допомоги. Тривалий період часу мати тяжко хворіла. І під час проживання ОСОБА_5 в с. Пістинь, постійний загальний догляд, забезпечення лікуванням, тощо, здійснював ОСОБА_2 Хоча, ОСОБА_5 часто перебувала і у ОСОБА_3 в м. Ужгород, де проходила стаціонарне лікування, а також отримувала комплекс необхідного догляду. Всі витрати по лікуванню матері, а також по забезпеченню їй належного рівня життя, здійснювались за рахунок позивачів. Вважають, що оскільки їх брат ОСОБА_4 виїхавши в м. Київ, перестав здійснювати догляд за матір'ю та утримувати її, його слід усунути від права на спадкування після її смерті. Просять позов задоволити.

Представник третьої особи Пістинської сільської ради, в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника с/ради, позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4, його представник ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_1, в судовому засіданні, позовні вимоги не визнали, відповідач ОСОБА_4 суду пояснив, що вони з братом ОСОБА_2 і матір'ю проживали разом: мама проживала у одній кімнаті, брат ОСОБА_2 в другій хаті, а він у третій. У 2013 році він дійсно поїхав до м. Києва, але не на постійне проживання, а на роботу, і не на початку року, як стверджують позивачі, а в жовтні місяці. А у червні місяці, коли мати хворіла, він був у лікарні, ще ходив робити з нею кардіограму. Після виписки мати без будь-чиєї допомоги сіла у машину і поїхала додому. Вдома вона також не потребувала сторонньої допомоги, обслуговувала себе сама, ще навіть поралася по господарству (доїла корову). За час його перебування у Києві, його маму завжди провідувала його дружина, яка носила їй їсти і все необхідне. Крім того пояснив, з ними ще проживала мамина рідна сестра, яка не мала власних дітей. І її половину хати мама попросила заповісти Андрію, а свою половину хати мама бажала заповісти своїм синам ОСОБА_7 і ОСОБА_2. Просить в позові відмовити.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

В силу вимог ст.1216 та ст.1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України, передбачено право на спадкування, яке відповідно, мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, мати позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, - померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.7), після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно.

На належне їй майно, ОСОБА_5 заповіту не залишила, тобто, спадкування, в даному випадку, відбуватиметься за законом.

Як передбачено ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Підстави усунення від права на спадкування передбачено ст. 1224 ЦК України, зокрема, відповідно до її частини третьої, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вважаючи, що їх молодший брат ОСОБА_4 ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання матері, в період, коли вона перебувала у безпорадному стані через свій похилий вік та погане здоров'я, побажали усунути його від права на спадкування, шляхом пред'явлення даного позову, мотивуючи свої вимоги тим, що син не дбав про неї та не допомагав її утримувати, а навпаки, переїхав проживати у місто Київ, перестав із нею спілкуватися (телефонувати), та матеріально підтримувати, тобто ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, в зв'язку із чим, вважають, що є всі підстави для усунення його від права на спадкування.

Однак, дані твердження позивачів, в процесі розгляду справи не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до ч.5 та ч.6 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Тобто, в судовому засіданні повинно бути чітко доведено те, що спадкоємець ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Проте, в судовому засіданні було встановлено, що померла ОСОБА_5 до дня своєї смерті, незважаючи на свій вік і хворобливий стан, не перебувала у безпорадному стані, як фізичному, так і психологічному. Зокрема, навіть після своєї хвороби, яка була у червні місяці 2013 року, вона вільно спілкувалася з родичами і сусідами, коли цього бажала, сама себе обслуговувала, і навіть поралася по господарству (доглядала корову), що в судовому засіданні ствердили свідок ОСОБА_8, який пояснив, що ОСОБА_5 часто зустрічав на вулиці, вона ще при розмові із ним виражала свою невдоволеність невісткою (дружиною сина ОСОБА_9), а також свідок ОСОБА_5, який являється онуком померлої, суду пояснив, що бабуся ще навіть після перенесеної в 2013 році хвороби часто поралася на городі (мала невеликі грядки із цибулею та ін.), лежачою в ліжку була вже в останній тиждень перед своєю смертю, а до того себе обслуговувала сама.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні ствердила, що вона будучи дружиною позивача ОСОБА_2 допомагала чоловіку давати матері ліки, сторонньої допомоги потребувала в 2014 році, а влітку ще сама виходила на вулицю їсти з грядки ягоди. За тиждень, приблизно до своєї смерті, покликала синів ОСОБА_11 і ОСОБА_2, і дружину сина ОСОБА_7 - ОСОБА_12.

Крім того, із пояснень сторін, судом було також встановлено, що ОСОБА_5 отримувала пенсію, якою розпоряджалася сама, тобто матеріальної допомоги не потребувала.

Виходячи з вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому, враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК України та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незміненим і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої і підставність позову повинен довести саме позивач.

Як видно із виписки № 4488 від 13.10.2017 року (а.с.69) та повідомлення Косівської ЦРЛ (а.с.70), ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Косівської ЦРЛ з 03.06.2013 року по 05.06.2013 року.

Також, з 06.06.2013 року по 27.06.2013 року ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в гастроентерологічному відділенні Ужгородської Центральної Міської Клінічної Лікарні (а.с.4).

Однак, факт перебування спадкодавиці ОСОБА_5 на лікуванні, ще не є доказом її безпорадного стану, а також того, що відповідач ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання матері.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Посилання ж позивачів на те, що відповідач з початку 2013 року проживає в м. Києві, також не знайшли свого підтвердження, оскільки в судовому засіданні було доведено, що відповідач разом зі своєю сім'єю проживали разом із спадкодавицею, а в Київ відповідач їздив на роботу, де працює і на даний час, що не заперечили сторони, тобто, ОСОБА_4 прийняв спадщину, і не заявив про відмову від неї.

А тому, позовні вимоги про усунення від права на спадкування ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 1220, 1223, 1224, 1261, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, ст. 202 СК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Пістинська сільська ради про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом - відмовити.

Рішення суду набирає законної після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, тобто після 30-ти днів з дня проголошення, якщо не буде подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд.

Суддя: Гордій В.І.