АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Київ

Справа № 22-ц/796/1733/2018

Унікальний номер 6-1401/12

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року, постановлену суддею Остапчук Т.В., по справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 10 серпня 2012 року у справі №361/12 за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення несплачених процентів, нарахованої пені та застосованих штрафних санкцій, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись із заявою до суду, в якій просили скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 10 серпня 2012 року, яким з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно стягнуто на користь КС «Центр фінансових послуг» суму несплачених вчасно процентів в розмірі 8 236,18 грн., суму понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3 600,00 грн., суму сплаченого третейського збору в розмірі 700,00 грн., суму застосованого штрафу у розмірі 4 505,98 грн., суму нарахованої пені за період з 09 жовтня 2010 року по 13 червня 2012 року в розмірі 20 919,82 грн., що разом складає суму коштів в розмірі 37 961,98 грн. На обґрунтування заявлених вимог зазначили, що кредитний договір №В-32/0021/09/57/04 є договором про надання споживчого кредиту, а тому будь-які спори, що виникають з його умов не можуть розглядатись третейським судом. Крім цього, заявники вказують, що третейське застереження передбачене умовами додаткової угоди до кредитного договору сформульовано виключно щодо кредитного договору, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як поручителі не висловлювали у належній формі свого волевиявлення на розгляд спору третейським судом, зміни до укладених договорів поруки не вносились. (а.с.7-15)

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування рішення третейського суду залишено без задоволення. (а.с.123-126)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року та постановити нову, якою заяву задовольнити повністю та стягнути з КС «Центр фінансових послуг» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 672 грн. На обґрунтування скарги зазначили, що суд не врахував обставин і доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви. (а.с.131-140)

Представник КС «Центр фінансових послуг» заперечував проти задоволення заявлених вимог.(а.с. 83-84, 158-163)

Зважаючи на положення пункту 8 ч. 1 Розділу ХІІІПрикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІПрикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК Україниу редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4 підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник КС «Центр фінансових послуг» - Карбовська А.А. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Представник заявника - адвокат ОСОБА_4 не заперечував факт належного сповіщення ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у т.ч. врученням повідомлення їх представнику ОСОБА_6, а також належного сповіщення ОСОБА_3, який за наявними у справі доказами проживає за одною адресою із ОСОБА_1, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. (а.с.155-157, 167-169, 174-175)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали районного суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2009 року між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № В-32/0021/09/57/04, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі потреби в сумі 9011,96 грн. (а.с.18-19)

31 березня 2009 року між КС «Центр фінансових послуг», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № В-32/0021/09/57/04, за яким останній зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов'язань по кредитному договору № В-32/0021/09/57/04 від 31 березня 2009 року та додатками до нього. (а.с.21)

31 березня 2009 року між КС «Центр фінансових послуг», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № В-32/0021/09/57/04, за яким остання зобов'язалася солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов'язань по кредитному договору № В-32/0021/09/57/04 від 31 березня 2009 року та додатками до нього. (а.с.81)

Також, 31 березня 2009 року між КС «Центр фінансових послуг», ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № В-32/0021/09/57/04, за умовами якого сторони домовились, що всі спірні питання, пов'язані з виконанням кредитного договору вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду. (а.с.20)

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов'язок» від 10 серпня 2012 року у справі №361/12 було стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь КС «Центр фінансових послуг» суму несплачених вчасно процентів за період з 09 жовтня 2010 року по 13 червня 2012 року в розмірі 8 236,18 грн., суму понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3 600,00 грн., суму сплаченого третейського збору в розмірі 700,00 грн., суму застосованого штрафу у розмірі 4 505,98 грн., суму нарахованої пені за період з 09 жовтня 2010 року по 13 червня 2012 року в розмірі 20 919,82 грн., що разом складає суму коштів в розмірі 37 961,98 грн. (а.с.31-32)

23 жовтня 2012 року Печерським районним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі №6-1401/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Центр фінансових послуг» суми боргу в розмірі 37961,98 грн. та суми судового збору в розмірі 214,60 грн. (а.с.23)

Звертаючись до суду з заявою про скасування рішення третейського суду, заявники обґрунтовували свою заяву тим, що на день ухвалення рішення третейським судом Закон України «Про третейські суди» містив заборону щодо розгляду справ пов'язаних із захистом прав споживачів та рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, а тому вказана справа не підвідомча третейському суду.

Колегія суддів перевірила та відхилила вказані доводи, враховуючи наступне.

Одним зі способів захисту прав суб'єктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено статтею 21 ЦПК України (статтею 17 ЦПК України в редакції, що діяла на час подання заяви та постановлення оскаржуваної ухвали).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди" (частину першу цієї статті доповнено пунктом 14 згідно із Законом N 2983-VI) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України "Про захист прав споживачів", є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом N 2983-VI виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Разом з тим порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-1153цс16 та від 24 травня 2017 року у справі № 6-580цс17 на яку послався районний суд в оскаржуваній ухвалі.

У цій справі заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за укладеними із КС «Центр фінансових послуг» договорами поруки поручилися за виконання кредитних зобов'язань позичальника ОСОБА_3 (а.с.21, 81)

Таким чином, оскільки у справі, яка переглядається, додаткова угода до кредитного договору № В-32/0021/09/57/04 містить третейське застереження, то спір між кредитодавцем і поручителями про стягнення заборгованості за кредитним договором підвідомчий третейському суду, отже, рішення третейського суду в цій частині ухвалено в межах його повноважень.

Оскільки додаткова угода до кредитного договору № В-32/0021/09/57/04 від 31 березня 2009 року була укладена між кредитодавцем - КС «Центр фінансових послуг», позичальником - ОСОБА_3, а також поручителями - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, підписана всіма сторонами, колегія суддів відхилила також доводи апеляційної скарги що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як поручителі не висловлювали у належній формі свого волевиявлення на розгляд спору третейським судом.

Пунктами 2, 7 ст. 25 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що до складу витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, належать зокрема третейський збір розмір, строки та порядок сплати якого сторонами визначаються регламентом третейського суду, а також витрати, пов'язані з оплатою стороною, на користь якої було прийнято рішення третейського суду, послуг представника, пов'язаних із наданням правової допомоги.

За змістом ст. 26 Закону України "Про третейські суди", розподіл витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, між сторонами здійснюється третейським судом згідно з третейською угодою або регламентом третейського суду. В разі відсутності посилань у третейській угоді або регламенті третейського суду на порядок розподілу витрат розподіл між сторонами витрат, які пов'язані з вирішенням спору, здійснюється третейським судом у такому порядку: при задоволенні позову витрати покладаються на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Порядок розподілу витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, зазначається у рішенні або ухвалі третейського суду.

Зважаючи на вищевказані положення Закону України "Про третейські суди" та обставини справи, колегія суддів відхилила доводи заявників що на поручителів не поширюються обов'язки зі сплати основним боржником витрат на правову допомогу, а також третейського збору.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 08 лютого 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратникова

О.В.Борисова