АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/1612/16-ц Номер провадження 22-ц/786/337/18Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцової О.Ю.

при секрераті: ОСОБА_1

за участі позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача - адвоката Юрченка С.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення аліментних зобов`язань по виконавчому листу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4 про припинення аліментних зобов`язань по виконавчому листу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що з 25 листопада 2000 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

У шлюбі в них народилися діти: донька ОСОБА_6 , 2001 року народження, та син ОСОБА_7 , 2003 року народження.

02 листопада 2015 року їх шлюб рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області було розірвано за ініціативою відповідачки. Цим же рішенням з нього стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на користь ОСОБА_4 на утримання двох неповнолітніх дітей.

Посилаючись на те, що діти на час його звернення до суду проживають разом з ним, просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, винести рішення про припинення вико-нання рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року в частині стягнення з нього аліментів за виконавчим листом №538/1439/15ц від 23 листопада 2015 року, виданим Лохвицьким районним судом Полтавської області в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , 2001 року народження та ОСОБА_7 , 2003 року народження у зв`язку зі зміною місця проживання дітей. Вказував, що на даний час син ОСОБА_7 проживає разом з ним в м. Маріуполі, Донецької області, а дочка у липні 2017 року самостійно переїхала до своєї матері, відповідачки у справі, в м. Лохвицю, за період її проживання разом з ним, відповідачка безпідставно отримувала аліменти на утримання дочки, яка з нею не проживала. Просив стягнути з відповідачки всю суму виплачених аліментів, за період з липня 2016 року по даний час у розмірі 65 549 грн. 98 коп. та перерахувати на рахунок, який відкрито у відділенні «Приватбанку» на ім`я ОСОБА_5 .

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року - скасувати та увалити нове рішення по суті позовних вимог.

На апеляційну скаргу ОСОБА_5 свій відзив надала ОСОБА_4 , в якому, спростовуючи доводи апелянта, просила його апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 25 листопада 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Лохвицького районного суду від 02 листопада 2015 року розірвано.

В даному шлюбі сторони мають спільних дітей: дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02 листопада 2015 року їх шлюб рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області було розірвано. Дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено проживати з матір"ю - ОСОБА_4 .

За рішенням цього ж районного суду від 02 листопада 2015 року по справі №538/1439/15-ц зі ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 , щомісяця, починаючи з 26 жовтня 2015 року дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дітьми, в розмірі 1/3 частини всіх доходів боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Також судом встановлено, що на даний час син сторін ОСОБА_9 проживає разом з позивачем у м. Маріуполі Донецької області. ОСОБА_10 проживає в м. Лохвиці разом з матір`ю відповідачкою ОСОБА_4 . Сторони відповідно займаються їх вихованням, навчанням, та матеріаль-ним забезпеченням. Факт проживання сина сторін в м. Маріуполі підтверджується довідкою КЗ ЗОШ І-Ш ступенів №57, згідно якої, ОСОБА_9 навчається у вказаній школі міста Маріуполя.
Позивач, згідно договору від 01 серпня 2016 року, орендує квартиру у м. Маріуполі. Відповідно до довідки військової частини № НОМЕР_1 позивач перебуває на дійсній військовій службі за контрактом з 19 грудня 2014 року по даний час, являється учасником антитерористичної операції та за період з липня 2016 року по листопад 2017 року отримав доходи у розмірі 280 522 грн. 77 коп., з яких сума утриманих аліментних платежів становить 65 549 грн. 98 коп.
Судом також встановлено, що з липня 2016 року діти сторін проживали разом з позивачем. З липня 2017 року дочка ОСОБА_6 стала проживати разом з матір`ю, а син ОСОБА_7 по даний час залишився проживати разом з батьком.
Вказані обставини сторонами не оспорюються.
Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції виходив з наступного.
За нормами п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення даного спору, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до норм ст. ст. 368, 369 ЦПК України, в редакції, чинній на час вирішення спору, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, видається один виконавчий лист, а суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист.
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, визначені в ч. 4 ст. 369 ЦПК України, так, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Виходячи з наведених норм права, районний суд дійшов вірного висновку про те, що наведені позивачем обставини, що є предметом позовних вимог, які виникли після набрання законної сили рішенням суду про стягнення періодичних платежів аліментів, не свідчать про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції, чинній на час вирішення даного спору, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна норма міститься в ст. 273 СК України, згідно якої, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.
З огляду на вищенаведене, вірним є висновок суду про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки, враховуючи зазначені норми закону, він має право вимагати звільнення від обов`язку сплачувати присуджені аліменти шляхом пред`явлення нового позову.
В той же час, зі змісту позовної заяви, з урахуванням уточнених позовних вимог, вбачається, що позивач ставить питання про припинення виконання рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року в частині стягнення з нього аліментів за виконавчим листом, виданим на підставі зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили, ніким не оскаржено та не скасовано, а отже як на час звернення до суду з позовом, так і на час вирішення даного спору по суті є чинним та обов`язковим до виконання на всій території України, згідно наведених вище приписів закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Звідси вірним є висновок також суду про те, що, оскільки відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не має законних підстав і для стягнення з відповідача аліментних платежів за період з липня 2016 року по даний час.
Так, за нормами п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню без-підставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю,аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Оскільки матеріали справи не містять даних про недобровільність сплати вказаних аліментів позивачем, недобросовісність набувача, як і наявність рахункової помилки, наявними у справі доказами також не доведена.
З урахуванням викладеного, правильним є висновок районного суду про те, що позивач, звернувшись до суду з вказаним позовом всупереч нормам ЦПК України обрав не вірний спосіб захисту своїх прав та обов`язків, що є підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року - залишити без з мін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги беспосередньо до Верховного Суду.
Головуючий: /підпис/ Бондаревська С.М. Судді: /підписи/ Кривчун Т.О. Кузнєцова О.Ю.
З оригіналом згідно:
Суддя: Бондаревська С.М.