Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 343/1819/15-ц

провадження № 61-7868св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2017 року у складі судді Тураша В. А. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2017 року у складі колегії суддів: Проскурніцького П. І., Васильковського В. М., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 24 червня 2015 року біля 19.00 год вона разом з чоловіком ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4, на автомобілі марки «Рено-Кенго», державний номерний знак НОМЕР_1, зробили вимушену зупинку біля будинку АДРЕСА_1 в місті Долина Івано-Франківської області. Коли вона надавала дочці медичну допомогу, до них підійшов ОСОБА_2, і у грубій формі, яка супроводжувалась нецензурною лайкою, вимагав негайно від'їхати, оскільки їх автомобіль знаходився на його земельній ділянці. Потім він вилив в салоні автомобіля паливо з каністри, що вхопив з багажника його автомобіля.

За деякий час ОСОБА_2 з балкону своєї квартири АДРЕСА_1, почав кидати склянні пляшки на її автомобіль, пошкодивши його.

Своїми протиправними діями відповідач завдав їй майнової шкоди на суму 14 160 грн, що підтверджується актами виконаних робіт по відновленню стану автомобіля.

Вона та члени її сім'ї зазнали душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, який принижував честь і гідність її та членів її сім'ї. Тому вона має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

Вказані суми вона просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір та витрати на надання правової допомоги у розмірі 1 500,00 грн, а всього - 36 001,61 грн.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позов до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 24 червня 2015 року біля 19.00 год поряд з під'їздом знаходився автомобіль, з якого витікала рідина з запахом дизельного палива. Коли він запитав ОСОБА_3, чому він під'їхав до їхнього під'їзду, хоча перед ним стоїть знак «Заїзд заборонено», і чому розлив паливо, той обізвав його нецензурними словами.

Хвилин через 10 після його повернення, у квартиру ввірвались у формі працівники міліції і звинуватили його у пошкодженні автомобіля ОСОБА_3 Але він автомобіль ОСОБА_3 не пошкоджував.

У зв'язку з переліченими неправомірними діями з сторони відповідачів, він зазнав моральної шкоди, яка виразилась в емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях. Він є інвалідом першої групи. Запах нафтопродуктів та агресивна поведінка відповідачів негативно вплинула на його психічний стан, змусило його сильно нервувати і хвилюватися. Крім цього, протиправні дії відповідачів спричинили порушення його звичного життєвого укладу, тому що у нього з'явилась необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато часу.

Просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн та всі витрати по справі.

26 квітня 2016 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог. Просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти в розмірі 16 023,43 грн на відшкодування майнової шкоди, 20 000,00 грн моральної шкоди, 341,61 грн сплаченого судового збору, 1 500,00 грн витрат на правову допомогу та 2 600,00 грн витрат за проведення автотоварознавчої експертизи, всього - 40 465,04 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди просила відмовити.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 16 023,43 грн заподіяної майнової шкоди, 2 100,00 грн заподіяної моральної шкоди, понесені судові витрати: зі сплати судового збору в розмірі 343,61 грн та зі сплати витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2 600,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 матеріальну шкоду, яка у відповідності до висновку судової автотоварознавчої експертизи становить 16 023,43 грн.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 100,00 грн, суд виходив з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, суд виходив з недоведеності заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди відповідачами.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2017 року рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами допущено порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи. Судом не надано оцінки доказам, які є в матеріалах справи, а саме що в них є суттєві розбіжності та суперечності. Крім того, судом не надано оцінки висновку судової автотоварознавчої експертизи від 15 березня 2016 року № 04/16Е.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

09 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є подружжям. Мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 користується та розпоряджається (володіє) транспортним засобом марки «Рено», моделі «Кенго 1.5Д», 2006 року випуску, жовтого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, у відповідності до доручення, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорець В. М. 04 листопада 2012 року та зареєстрованому в реєстрі № 3203.

Згідно з висновком Долинського РВ УМВС України від 25 червня 2015 року перевіркою встановлено, що 24 червня 2015 року ОСОБА_1 разом з чоловіком і дочкою ОСОБА_6 на автомобілі марки «Рено-Кенго», державний номерний знак НОМЕР_1 зупинились біля будинку АДРЕСА_1 в місті Долина Івано-Франківської області, оскільки дитині стало погано. До них підійшов ОСОБА_2, житель АДРЕСА_1, який влаштував скандал, посилаючись на те, що нібито вони заїхали автомобілем на його земельну ділянку. Після цього він зайшов до себе в квартиру і з балкону квартири кинувши склянні пляшки, пошкодивши їх автомобіль. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 15 березня 2016 року № 04/16Е вартість матеріального збитку, завданого власнику (володільцю) автомобіля «Рено-Кенго», державний номерний знак НОМЕР_2, станом на час завершення експертизи становить 16 023,43 грн.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною 2 цієї статті.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», з наступними змінами, встановлено, що оскільки згідно зі статтею 48 Закону України «Про власність» положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення шкоди позивачу.

Суди попередніх інстанцій ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_2 внаслідок своїх неправомочних дій, заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_1, як володільцю транспортного засобу, яка відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи становить 16 023,43 грн.

Колегія суддів також погоджується із висновками судів, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду. Тому виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано визначили розмір моральної шкоди в розмірі 2 100,00 грн, яка завдана ОСОБА_1 тяжкістю та тривалістю вимушених змін у її життєвих стосунках, які виникли у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу, душевні страждання, обставини протиправної поведінки відповідача ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про недоведеність заподіяної ОСОБА_2 моральної шкоди діямиОСОБА_1 та ОСОБА_3, оскільки на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідачів доказів не надано.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 були предметом дослідження апеляційним судом, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року зупинено виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2017 року.

Керуючись статтями 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2017 року та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило