АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/541/17 Номер провадження 22-ц/786/462/18Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 6 вересня 2017 року по справі за позовом Козельщинської селищної ради до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 6 вересня 2017 року позов Козельщинської селищної ради до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном задоволено в повному обсязі.

Усунуто перешкоди в користуванні Козельщинською селищною радою належною їй на праві комунальної власності нежитловою будівлею по АДРЕСА_1 Полтавської області шляхом зобов'язання ОСОБА_3 звільнити займану нею частину цієї нежитлової будівлі від будь-яких своїх речей.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Козельщинської селищної ради судовий збір в сумі 1600 грн.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального прав, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.07.2012 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 31.08.2010 року, Козельщинська селищна рада є власником нежитлової будівлі загальною площею 204 кв.м по АДРЕСА_1.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, за позивачем право власності зареєстровано 05.09.2012 року.

Звертаючись до суду з позовом, селищна рада вказувала, що з відповідачем відсутні будь-які договори щодо оренди даного приміщення, фактично остання без жодних правових підстав розмістила в частині належної їм будівлі свій товар і торгове обладнання, здійснює роздрібну торгівлю, чим створила перешкоди для користування майном власнику. У зв'язку з наведеним, позивач в силу приписів статей 319, 391 ЦК України просив усунути перешкоди у користуванні належною йому нежитловою будівлею по АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідача звільнити останнє.

Задовольняючи позовні вимоги, суд встановив факт самовільного зайняття відповідачем частини належної позивачу нежитлової будівлі, яку вона використовує для здійснення торгівельної діяльності, будь-якої оплати за користування приміщенням власнику не сплачує, ухиляється від отримання вимоги про добровільне звільнення приміщення, чим створює позивачу перешкоди в його праві на володіння та розпорядження своєю власністю, яке в силу ст. 391 ЦК України підлягає судовому захисту.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній на час розгляду справи) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин, щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, вказана нежитлова будівля на праві комунальної власності належить Козельщинській селищній раді на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

В свій час, в зазначеному приміщенні розміщався Козельщинській РВ УМВС.

Заперечуючи підстави позову, відповідач надала суду не завірену належним чином ксерокопію договору на оренду кімнати приміщення Козельщинського РВ УМВС України в Полтавській області.

З даного договору вбачається, що останнє передало індивідуальному підприємцю ОСОБА_3 на праві оренди в строкове володіння одну кімнату 29,5 кв.м., за яку вона повинна вносити щомісячну оренду плату в касу Козельщинського ВР УМВС. Строк дії договору сторони визначили в 5 років.

Вказаний договір на думку відповідача ОСОБА_3 є чинним, що свідчить про правомірність зайняття нею спірної частини будівлі для здійснення роздрібної торгівлі непродовольчими товарами.

В подальшому вказана будівля була передана до комунальної власності селища Козельщина та видано свідоцтво про право власності від 25.07.2012 року.

Після набуття Козельщинською селищною радою права власності на дане нерухоме майно будь-яких договорів з ОСОБА_3 новий власник не укладав, натомість остання продовжувала використовувати спірне приміщення, ухиляючись від договірного врегулювання питань оренди приміщення та внесення оплати за його оренду.

Матеріалами справи доводиться, що продовж 2012 - 2016 років селищна рада неодноразово зверталася до ОСОБА_3 з вимогами про звільнення приміщення, які залишилися без належного реагування.

Вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для судового захисту інтересів позивача як власника нерухомого майна, який має намір на власний розсуд користуватись своєю власністю, тому правомірно вимагає усунення перешкод шляхом зобов'язання відповідача звільнити належне йому нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції .

Так, відхиляються колегією суддів твердження апелянта про те, що укладений в червні 1997 року договір оренди між ОСОБА_3 та Козельщинським ВР УМВС України є чинним до даного часу, а відтак відповідач правомірно користується приміщенням.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що орендою нерухомого майна є строкове платне володіння і користування чужим майном.

В даному випадку, сторони погодили строк дії договору на п'ять років, передбачивши можливість його пролонгації в разі, якщо сторони продовжують виконувати його умови.

Між тим, сам попередній власник майна ще в квітні 2005 року звернувся до Козельщинської селищної ради про прийняття в комунальну власність колишньої адмінбудівлі Козельщинського РВ УМВС України в Полтавській області. Вказане клопотання було розглянуто та рішенням 16 сесії 4 скликання від 05.05.2005 року вказану будівлю прийнято на баланс Козельщинської селищної ради.

Вказані обставини в розумінні положень Закону України «Про оренду державного майна» свідчать про припинення договору оренди, укладеного в червні 1997 року між Козельщинським РВ УМВС та ОСОБА_3 внаслідок вибуття однієї з сторін договору.

Між тим, з новим власником будівлі відповідач з 2012 року не бажає укладати будь-яких договорів, без його згоди використовує частину приміщення для своєї торгової діяльності, не здійснюючи при цьому оплати, чим порушує права та законні інтереси позивача, які підлягають поновленню з підстав ст. 391 ЦК України.

Так, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин, щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Одночасно, за результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання стягнення судового збору за її подачу.

Так, при подачі позову позивачем було заявлено одну вимогу немайнового характеру та сплачено відповідно 1600 грн.

05.01.2018 року представником відповідача було подано апеляційну скаргу.

При подачі апеляційної скарги, у відповідності до норм п.6 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції чинній на час подачі скарги) необхідно сплатити 150% відсотків ставки, що підлягала сплаті при подані позовної заяви, іншої заяви і скарги, тобто, 1600 грн. *150%= 2400 грн.

Вказані кошті в сумі 2400 грн. апелянтом сплачені не були, тому підлягають стягненню на користь держави.

При цьому, колегія суддів звернула увагу на те, що представником відповідача ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги була приєднана ксерокопія платіжного доручення про сплату судового збору в сумі 705 грн. від 07.03.2017 року, тоді коли сам позов був пред'явлений до суду лише в травні 2017 року, а судове рішення по справі постановлене у вересні.

Таким чином, платіжне доручення 07.03.2017 року не може свідчити про оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на судове рішення від 06.09.2017 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 6 вересня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави несплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір в сумі 2400 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 лютого 2018 року.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області О.І. Обідіна