Постанова

Іменем України

8 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 202/2189/16-ц

провадження № 61-267св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія»,

відповідач - ОСОБА_5,

адвокат - ОбознийАнатолій Вікторович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року в складі судді Бєльченко Л.А. та на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року в складі головуючого судді Посунся Н. Є., суддів: Баранніка О. П., Пономарь З. М., у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП ).

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 17 липня 2014 року, близько 22 годині 25 хвилин, на проспекті імені Газети «Правда» в місті Дніпропетровську автомобілем «Ніссан Сані» державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 було скоєно на нього наїзд. Внаслідок цієї ДТП йому було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вказував, що йому завдано майнову шкоду в розмірі 159 389 грн 81 коп. та моральну в розмірі 269 362 грн 90 коп.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_4 95 238 грн 10 коп. на відшкодування майнової шкоди та 4 761 грн 90 коп. моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 48 403 грн 03 коп. майнової шкоди та 65 238 грн 10 коп моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач частково довів завдану йому майнову шкоду, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів. Врахувавши тяжкість і характер заподіяних ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, тривалість і глибину моральних страждань, тривалість проведеного лікування та необхідність тривалого майбутнього відновлення здоров'я, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції вирішив спір згідно із законом, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, апеляційний суд критично поставився до висновку авто-технічного дослідження, наданого відповідачем на підтвердження грубої необережності позивача під час ДТП, оскільки це дослідження не призначалось під час судового розгляду і експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів попередніх судових інстанцій та ухвалити нове рішення, яким зменшити нараховану суму майнової шкоди та відмовити у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що ДТП сталося внаслідок грубої необережності постраждалого, що виключає підстави для відшкодування моральної шкоди, а надані позивачем документи на підтвердження майнової шкоди не є належними доказами.

27 грудня 2017 року суддею Верховного Суду відкрито касаційне провадження в даній справі.

29 січня 2018 року від ОСОБА_4 до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 січня 2018 року справа надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 17 липня 2014 року, близько 22 годині 25 хвилин, на проспекті імені Газети «Правда» в м. Дніпропетровську ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Ніссан Сані», державний номер НОМЕР_1, порушив пункт 18.1 Правил дорожнього руху України та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, внаслідок чого йому було завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2015 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочину на підставі частини першої статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та засуджено до двох років виправних робіт з відрахуванням 10% заробітку з позбавленням права керувати транспортним засобом на два роки з випробуванням на два роки відповідно до статті 75 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_5 частково відшкодовано позивачу майнову шкоду в сумі 15 748 грн 68 коп.

25 квітня 2014 року ОСОБА_5 застрахував цивільну відповідальність в приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» строком на 1 рік, згідно з яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров'ю та життю третіх осіб становить 100 000 грн.

Суди повно і всебічно встановивши обставини справи та надані позивачем докази на підтвердження факту заподіяння йому майнової шкоди у відповідному розмірі з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, дійшли висновку про стягнення з відповідачів майнової та моральної шкоди з урахуванням часткового відшкодування ОСОБА_5 такої шкоди та з урахуванням ліміту відповідальності страховика.

Доводи касаційної скарги щодо грубої необережності позивача під час ДТП, що відповідно до частини другої статті 1193 Цивільного кодексу України є підставою для зменшення розміру відшкодування, не заслуговують на увагу з огляду на повно і всебічно з'ясовані судом обставини справи та недоведеність обставин грубої необережності позивача.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на встановлених обставинах справи та наданих позивачем доказах і доводами касаційної скарги не спростовуються.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат