Справа № 743/1432/17 Провадження № 22-ц/795/157/2018 Головуючий у I інстанції - Жовток Є. А. Доповідач - Скрипка А. А.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Тагієва С.Р., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

за участі: відповідача ОСОБА_2, представника позивача -

Рожка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк" на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2017 року у складі судді Жовтка Є.А. у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ''ПриватБанк" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги заявленого позову публічне акціонерне товариство комерційний банк ''ПриватБанк'' обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 03.03.2014 року, ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_2 порушив умови укладеного із позивачем договору, внаслідок чого станом на 21.09.2017 року утворилась заборгованість за вказаним договором у розмірі 22 166 грн. 04 коп., яка складається із наступного: 482 грн. 62 коп.- заборгованість за кредитом, 16 651 грн. 70 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 500 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 031 грн. 72 коп. - штраф (процентна складова). Вказану суму заборгованості позивач просив стягнути на свою користь із відповідача, а також відшкодувати понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27.11.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, при цьому висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. ПАТ КБ "ПриватБанк" не погоджується із застосуванням судом до спірних правовідносин строку позовної давності, і при цьому вказує, що висновок суду першої інстанції у вказаній частині не узгоджується з положеннями статей: 256, 257, 259, 261 ЦК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції належним чином не дослідив представлений банком розрахунок заборгованості, та не взяв до уваги тієї обставини, що у даному випадку позовна давність обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Доводи апеляційної скарги зазначають, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів, при цьому банк посилається на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 06.11.2013 року у справі №6-116цс13, від 19.11.2014 року у справі №6-160цс14. ПАТ КБ "ПриватБанк" вказує, що правові позиції щодо застосування статті 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки, викладені у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року №6-14цс14, від 07.10.2015 року №6-1295цс15, проте, суд першої інстанції при вирішенні даного спору їх до уваги не прийняв. Доводи апеляційної скарги зазначають, що строк дії карти відповідача встановлено до 08/17, тобто, до кінця серпня 2017 року, і таким чином, звернення позивача до суду з даним позовом 10.10.2017 року відбулось у межах трирічного строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто, з 01 вересня 2017 року. ПАТ КБ "ПриватБанк" вважає, що за відсутності підстав для припинення зобов'язання, яке не виконано належним чином, в межах строку позовної давності, позивач має право на стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та пені. ПАТ КБ "ПриватБанк" вказує, що судом першої інстанції не враховано, що строк дії картки не припиняє строку дії договору, оскільки картка є лише інструментом ініціювання грошового переказу, а не підставою для виникнення та припинення кредитних відносин. ПАТ КБ "ПриватБанк" у доводах апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог заявленого позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності є необґрунтованим, вказаний висновок суду не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача - Рожко С.М. підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку із її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 27.11.2017 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.1,п.4 ч.1, ч.2 статті 376 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між позивачем та відповідачем 03.03.2014 року було укладено договір, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому позивачем 03.03.2014 року була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7,8-32). При укладанні вказаного договору сторони керувались ч.1 статті 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом в ході розгляду даної справи встановлено, що уклавши із позивачем вказаний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач ОСОБА_2 порушував зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості.

Як вбачається із представленого позивачем суду розрахунку заборгованості відповідача за договором №б/н від 03.03.2014 року (а.с.5-6), у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 умов укладеного із банком договору, станом на 21.09.2017 року сума заборгованості відповідача перед банком становить 22 166 грн. 04 коп., яка складається із наступного: 482 грн. 62 коп. - заборгованість за кредитом, 16 651 грн. 70 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 500 грн.-заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 031 грн. 72 коп. - штраф (процентна складова).

27.11.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.53), в якій просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності. В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 підтримав подану ним заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.56).

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції з врахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, виходив із того, що оскільки останній платіж відповідачем за укладеним між сторонами спору договором було здійснено 19.06.2014 року, а до суду першої інстанції із даним позовом ПАТ КБ ''ПриватБанк'' звернулось 10.10.2017 року, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності, який закінчився 19.06.2017 року. У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції також зазначив, що позивач при зверненні до суду з даним позовом, не заявляв клопотання про поновлення строку позовної давності, і з матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску банком вказаного строку з поважних причин. За даних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ''ПриватБанк'' до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у зв'язку із пропуском банком строку позовної давності на звернення до суду із вказаними позовними вимогами.

В ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє часткове підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується із фактичними обставинам справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Як встановлено в ході судового розгляду даної справи, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.5-6), відповідачем ОСОБА_2 умови укладеного з банком кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались, у зв'язку з чим станом на 21.09.2017 року утворилась загальна заборгованість у розмірі 22 166 грн. 04 коп., що підтверджується представленим позивачем розрахунком.

Відповідно до приписів статей: 525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Частина 1 статті 261 ЦК України, яка регламентує початок перебігу позовної давності, зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи із положень статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Необхідно зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при розгляді вимог заявленого позову належним чином не перевірив строк дії кредитної картки відповідача, а також не дослідив представлений позивачем розрахунок заборгованості відповідача, який міститься у матеріалах справи.

Як вбачається із матеріалів справи, датою укладення між сторонами даного спору договору про надання банківських послуг є 03.03.2014 року. 03.03.2014 року відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Відповідно до п.2.1.1.2.1. Умов та Правил, для надання послуг банк видаж клієнту картку, її вид визначено у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Факт отримання кредитної картки відповідачем не заперечується, її копія міститься у матеріалах справи (а.с.50,86). Згідно з п.2.1.1.2.11 Умов та Правил, картка діє до останнього дня місяця,вказаного на лицьовій стороні картки, включно. В ході судового розгляду даної справи було встановлено, що строк дії картки НОМЕР_1, яка була видана банком відповідачу, був встановлений до останнього дня серпня 2017 року, відповідно, відображення на пластиковій картці - 08/17 (а.с.50,86). Відповідно до ч.5 статті 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається із матеріалів справи, з даним позовом до суду першої інстанції позивач звернувся 10.10.2017 року (а.с.42). Приймаючи до уваги вищенаведене, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом у межах трирічного строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що оскільки позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості із відповідача поза межами строків позовної давності, а саме 10.10.2017 року, то вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за укладеним між сторонами спору договором задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведені документально підтверджені фактичні обставини справи та приймаючи до уваги ту обставину, що до суду першої інстанції з даним позовом банк звернувся 10.10.2017 року, апеляційний суд приходить до висновку, що є обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про звернення позивача з даним позовом до суду поза межами строків позовної даності не узгоджується із фактичними обставинами даної справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Як вбачається із письмових пояснень позивача (а.с.79-80), представлених апеляційному суду, позивач зазначає, що у межах трирічного строку позовної давності підлягає стягненню з відповідача заборгованість: за кредитом у сумі 482 грн.62 коп., за відсотками за користування кредитом у сумі 16 563 грн. за період із 10.10.2014 року по 21.09.2017 року, а також штраф: 500 грн. - фіксована частина та 852 грн.28 коп. - процентна складова, а всього - 18 397 грн. 90 коп.

Вирішуючи вимоги заявленого позову по суті, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 представлено документи: довідку виконавчого комітету Ловинської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області від 21.02.2018 року №122 (а.с.95), відповідно до якої ОСОБА_2 тимчасово не працює; довідку Ріпкинського районного центру зайнятості №246 від 20.02.2018 року (а.с.98), відповідно до якої ОСОБА_2 не зареєстрований у Ріпкинському районному центрі зайнятості, як безробітний. Відповідно до довідки Сер. МСЕ-ЧНВ №024387 (а.с.99), ОСОБА_4 (дружина відповідача) є особою з ІІІ групою інвалідності.

Умови та Правила надання банківських послуг, які затверджені банком та на підставі яких клієнтам надаються банківські послуги, є інформаційно завантаженими, при цьому позиції розрахунку процентів, пені та штрафних санкцій викладені в загальних нормах. Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідача за укладеним між сторонами даного спору договором, представленого суду (а.с.5-6), до розміру заборгованості включено заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитом, нараховані як на поточну заборгованість за кредитом, так і відсотки, нараховані на прострочену заборгованість за кредитом, заборгованість за пенею, а також штрафи. При цьому банк у вимогах заявленого позову не вказує, за яким алгоритмом проводяться зазначені нарахування. На думку апеляційного суду, вказаний підхід до розрахунків не узгоджується із приписами статті 61 Конституції України. За даних обставин апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 482 грн.62 коп.; відсотки, нараховані на поточну заборгованість за кредитом у розмірі 1 187 грн. 72 коп.; а також штраф (фіксована частина - 500 грн. та процентна складова - 852 грн. 28 коп.). Розмір відсотків, нарахованих на поточну заборгованість за кредитом - 1 187 грн. 72 коп., апеляційним судом визначено, виходячи із даних розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.03.2014 року, укладеним між сторонами даного спору (а.с.5-6).

У задоволенні вимог заявленого позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 500 грн. заборгованості за пенею, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити, виходячи із наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" підлягає частковому задоволенню. При цьому рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27.11.2017 року підлягає скасуванню. За даних обставин апеляційний суд на підставі приписів п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376 ЦПК України вважає за необхідне прийняти постанову по суті вимог заявленого позову, якою позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором: 482 грн. 62 коп.- заборгованості за кредитом, 1 187 грн. 72 коп.- заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 852 грн. 28 коп. - штраф (процентна складова), а всього: 3 022 (три тисячі двадцять дві) грн. 62 коп.

Відповідно до приписів ч.1, ч.13 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 228 (двісті двадцять вісім) грн. 80 коп. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.66) понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Розрахунок наступний: 1 760 грн. - сума сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.66) х 13% (судом задоволено вимоги заявленого позову) = 228 грн. 80 коп.

Керуючись статтями : 629, 1054 ЦК України, статтями: 141, 367, 368, 374; п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 27 листопада 2017 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором: 482 грн. 62 коп.- заборгованість за кредитом, 1 187 грн. 72 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 852 грн. 28 коп. - штраф (процентна складова), а всього: 3 022 (три тисячі двадцять дві) грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" 228 (двісті двадцять вісім) грн. 80 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 27.02.2018 рік.

Головуючий:Судді: