Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 464/3191/15

провадження № 61-6922св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів» на рішення Сихівського районного суду

м. Львова від 01 листопада 2016 року у складі судді Горбань О. Ю. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів» (далі - ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що на обслуговуванні ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» знаходиться будинок на АДРЕСА_1 у м. Львові, в якому позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а також забезпечує подачу теплової енергії до вказаного будинку. Всупереч вимогам чинного законодавства відповідачі, фактично проживають та користуються послугами, надання яких забезпечується позивачем, не уклали договори з останнім про надання таких послуг, обов'язок з оплати за надані послуги не виконують. Оскільки відповідачі не виконали свої зобов'язання щодо сплати за комунальні послуги, у них за період з 01 березня 2006 року до 01 травня 2016 року утворилася заборгованості перед позивачем у розмірі 23 799,08 грн.

На підставі викладеного ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» просило в рахунок погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги стягнути солідарно з відповідачів 23 799,08 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 01 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов пред'явлено до осіб, які не є споживачами послуг, що надаються силами ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів», відповідачі не є власниками житла, не зареєстровані в помешканні. Покласти на відповідачів, які зареєстровані як наймачі за іншою адресою, обов'язок нести витрати щодо оплати цих послуг у квартирі АДРЕСА_1

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у матеріалах справи відсутні докази, що відповідачі тривалий час проживають у вказаній вище квартирі та користуються послугами, які надаються позивачем, тому відсутні підстави для стягнення нарахованої останнім заборгованості.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанцій та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачі фактично проживають у квартирі № АДРЕСА_1 та отримують відповідні послуги. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року у справі № 464/11988/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2017 року, встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 з 2005 року проживають у квартирі № АДРЕСА_1. Також відповідачі у квітні, червні, вересні 2013 року, березні, травні 2014 року частково погашали заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, що свідчить про визнання ними факту надання послуг та наявності заборгованості. Споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати в повному обсязі.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що будинок на АДРЕСА_1 у м. Львові перебуває на обслуговуванні ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів».

ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» надає житлово-комунальні послуги з утримання та обслуговування будинку на АДРЕСА_1 у м. Львові та прибудинкової території, що підтверджується відповідними договорами, укладеними між ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» та комунальними службами, забезпечує подачу теплової енергії до вказаного будинку.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровані на АДРЕСА_1

У квартирі АДРЕСА_1 у м. Львові, який знаходиться на обслуговуванні у ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів», зареєстрованих осіб немає, однак фактично проживають відповідачі.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року

у справі № 464/11988/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2017 року, в задоволенні позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до

ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів», Львівська міська рада, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, ПАТ «Іскра», про виселення з квартири № АДРЕСА_1, відмовлено.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право користування та розпорядження квартирою № АДРЕСА_1 та зобов'язати ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» здійснити реєстрацію їх місця проживання за цією адресою.

Позов обґрунтували тим, що вселилися у вказану квартиру на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ «Іскра» від 18 березня 1998 року та розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 14 червня 1999 року, згідно з якими чоловіку

ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у першочерговому порядку надано квартиру № АДРЕСА_1 на сім'ю з чотирьох осіб. У зв'язку з тим, що будинок на АДРЕСА_1

у м. Львові був недобудований та незданий в експлуатацію, мешканці, у тому числі відповідачі, здійснювали ремонт та благоустрій за власні кошти. Зазначили, що набули право користування квартирою за набувальною давністю, оскільки проживають та користуються вказаною квартирою тривалий час - більше десяти років.

Крім того, зазначали, що ОСОБА_3 уклала договір з відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго» про користування електроенергією у квартирі № АДРЕСА_1 та сплачує відповідні кошти, що підтверджується копією договору та квитанціями про оплату. Відповідачі користуються і послугами із газопостачання у спірній квартирі.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2017 року у справі № 464/11988/14-ц також встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_5 на сім'ю в складі 4-х осіб (він, дружина та двоє малолітніх дітей) у порядку черговості за місцем праці спільним рішенням адміністрації та профкому ВАТ «Іскра» від 18 березня 1998 року зі зняттям з квартирного обліку.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 14 червня 1999 року квартира АДРЕСА_1 була закріплена за ОСОБА_5 з оформленням ордеру на сім'ю в складі 4-х осіб (він, дружина та двоє дітей).

Вказані обставини, як зазначено вище, встановлені рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 березня 2017 року, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обґрунтовуючи свої вимоги ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» вказувало, що відповідачам як мешканцям квартири № 85 на АДРЕСА_1 у м. Львові відкрито особовий рахунок по нарахуванню та внесенню плати за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, центрального опалення, гарячої та холодної води.

За змістом актів від 10 жовтня 2014 року, від 10 листопада 2014 року, від 19 листопада 2014 року та від 12 січня 2016 року ОСОБА_6 фактично проживає у квартирі № АДРЕСА_1.

Встановлено, що заборгованість перед позивачем відповідачі частково погашали у квітні, червні, вересні 2013 року, березні та травні 2014 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачів за комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, центрального опалення за період з 01 березня 2006 року до 01 травня 2016 року складає 23 799,08 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути вказану заборгованість солідарно з відповідачів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.

Проте, суди на вказані вище обставини справи, норми матеріального та процесуального права уваги не звернули та дійшли передчасного висновку, що, оскільки відповідачі не зареєстровані у квартирі № 85 будинку

на АДРЕСА_1 у м. Львові та не є власниками вказаної квартири, а акти про їх проживання датовані лише 2014 роком, то вони не зобов'язані сплачувати комунальні послуги.

Враховуючи наведене, судам необхідно об'єктивно дослідити наявні у даній справі докази, на які посилався позивач та які судами не досліджено, надати оцінку кожному доказу, врахувати зазначені вище норми матеріального права, встановити, хто фактично проживав у спірній квартирі (скільки осіб) у період, за який стягується заборгованість, та, з урахуванням того, що позов пред'явлено і до ОСОБА_5, який згідно зі свідоцтвом про смерть, яке знаходиться у матеріалах справи, помер

21 квітня 2012 року, вирішити спір згідно з вимогами чинного законодавства.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки недоліки, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Стимул-Сихів»задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 01 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська