Постанова

Іменем України

07 травня 2018 року

місто Київ

справа № 553/3688/16-ц

провадження № 61-302св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач (заявник) - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави у складі судді Новака Ю. Д. від 03 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Бутенко С. Б., Панченка О. О. від 27 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, просив суд скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 здійснену реєстраційною службою Полтавського міського управління юстиції 27 жовтня 2013 року за №7258995 на ім'я ОСОБА_5

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, за участі третьої особи - реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтовувалась тим, що позивач, у судові засідання, призначені 18 серпня 2017 року та 03 жовтня 2017 року не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, попередньо не повідомив про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, діяв у порядку, встановленому законом, доводи апеляційної скарги не спростували висновки суду першої інстанції. Посилання ОСОБА_4, що судове засідання, призначене на 15 серпня 2017 року, не відбулося у зв'язку із поданням заяви представником відповідача про відкладення розгляду справи, не підтверджено матеріалами справи. Наявність такої заяви не дає підстав не з'являтися позивачу до суду. Згідно з матеріалами справи, в судове засідання не з'явилися сторони (а.с. 137), тобто й позивач. Сторони 03 жовтня 2017 року, в тому числі й позивач, у судове засідання також не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Пояснення та доводи позивача про його явку в судове засідання жодним чином не підтвердилися, доказів явки в судове засідання, зокрема 03 жовтня 2017 року позивач не надав, наявні у матеріалах справи дані про неявку не спростовував.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано положення статей 169, 207 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Заявник стверджував, що у судові засідання, призначені 15 серпня 2017 року та 03 жовтня 2017 року, з'являвся, проте секретар судового засідання йому повідомив, що судове засідання відкладено у зв'язку з надходженням клопотання про відкладення розгляду справи стосовно першої дати, а 03 жовтня 2017 року судове засідання у призначений час не відбулось, а отже, за твердженнями позивача, відсутня повторність неявки його, ОСОБА_4, у судові засідання.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у праві.

Зазначену цивільну справу отримано Верховним Судом 21 лютого 2018 року.

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначено за правилами статті 213 ЦПК України 2004 року, згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 213 ЦПК України 2004 року, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15 серпня 2017 року позивач у призначене судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить його розписка, відповідно до змісту якої він повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за його позовом. ОСОБА_4 викликався належним чином й у судове засідання, призначене на 03 жовтня 2017 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач повторно (вдруге поспіль) в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, двічі поспіль не з'явився у судові засідання 15 серпня 2017 року та 03 жовтня 2017 року, а доводи апеляційної скарги про те, що в діях позивача відсутня така ознака, як повторність неявки у судове засідання, не підтвердилися матеріалами справи. Судом апеляційної інстанції також встановлено, що заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.

Пояснення та доводи позивача про його явку в судове засідання не підтвердилися матеріалами справи, доказів явки в судове засідання, зокрема, 03 жовтня 2017 року позивач не надав, наявні у матеріалах справи відомості про неявку не спростовував. Наданий суду апеляційної інстанції список справ, призначених до розгляду 03 жовтня 2017 року, та пояснення позивача, що на розгляд справи виділено 10 хвилин, не спростував обставин, встановлених судом першої інстанції, так як тривалість часу, виділеного на розгляд справи, не впливає на підстави застосування положень статті 169 ЦПК України, пункту 3 частини першої статті 207.

Наведене спростовує доводи касаційної скарги. Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення статті 169, пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України, зробив обґрунтований висновок, що позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, повторно не з'явився у таке судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим надав правильну оцінку повторній другій поспіль неявці належним чином повідомленого позивача як зловживання ним своїми процесуальними правами. При цьому, закон надає право суду залишати позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання незалежно від причин його неявки, наявності чи відсутності поважних причин для такого.

Верховний Суд не встановив порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми процесуального права.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

За правилами пункту 3 частини першої, частини четвертої статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною третьої статті 169 ЦПК України 2004 року, пунктом 3 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги спрямовані на зміну оцінки обставин справи і висновків суду не спростовують.

З огляду на наведене, Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У частині першій статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 03 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик