АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2018 року суд апеляційної інстанції у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Кулікової С.В.
при секретаріПотапьонок К.В.
За участю позивача ОСОБА_5,

Представника відповідача Кірсанової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року

У справі за позовом ОСОБА_5 до Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво», у якому просив визнати незаконною затримку виконання адміністрацією відповідача рішення Апеляційного суду міста Києва від 19.11.2015 року про поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку за час затримки з 19.11.2015 року по 26.02.2016 року; визнати наказ від 06.04.2016 року за №7-к про звільнення його з роботи незаконним, поновити його на посадах провідного юрисконсульта та завідувача архіву ДНУ «Енциклопедичне видавництво», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно ч.2 ст.235 КЗпПУ з 26.02.2016 року по дату поновлення на роботі та притягнути до відповідальності виконуючого обов'язки директора за порушення законодавства про профспілки та перешкоджання законній діяльності профспілкової організації працівників ДНУ «Енциклопедичне видавництво». /а.с. 4-5/

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 196-199/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

№ справи 761/19139/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/711 /2018
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не взято до уваги, те, що рішення Апеляційного суду міста Києва від 19.11.2015 р. про його поновлення на роботі, було виконано з затримкою у 123 дні, вимушений прогул не компенсовано. Не враховано судом першої інстанції, що відповідачем, на підтвердження поновлення на роботі та виконання рішення, надано акт про начебто його відмову проходження інструктажу з техніки безпеки, про існування якого він не знав, при цьому не було встановлено також і причин відмови, відсутні були і пропозиції щодо повторного проведення. Не враховано і те, що відповідачем не надано оригіналів документів, що підтверджують його згоду на звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України, наказу про звільнення з його підписом про ознайомлення з ним, рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі ксерокопії з підробленим підписом. Також було проігноровано судом першої інстанції неповідомлення про втрату трудової книжки, з заявою про видачу дубліката він не звертався, а тому підстав для його видачі не було. Також вказував на допущені процесуальні порушення, зокрема порушення строку розгляду справи та видачі повного тексту рішення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, свідка ОСОБА_8, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19.11.2015 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 та поновлено його на роботі на посадах провідного юрисконсульта та завідувача архівом за суміщенням Державної наукової установи «Енциклопедичне видавництво» та стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду /а.с. 8-10/.

26.02.2016 року на виконання виконавчого провадження ДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві за №49832360, заведененого на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2015 року відповідачем було видано Наказ за № 3-к та 4-к відповідно, яким позивача було поновлено на посадах провідного юрисконсульта та завідувача архівом за суміщенням в установі відповідача /а.с. 11-12/.

Також встановлено, що за актами від 22.03.2016 року, від 28.03.2016 року, відповідної доповідної записки було видано наказ від 28.03.2016 року про відсторонення позивача від роботи до проходження інструктажу з перевірки знань з охорони праці та протипожежної безпеки у відповідності до вимог ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону праці» /а.с.44-46/.

Наказом від 06.04.2016 року за №7-к ОСОБА_5 було звільнено з займаних посад за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України /а.с.21,23, 48/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно керувався положеннями ст.236 КЗпП України, якою передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що мала місце затримка виконання судового рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2015 року про поновлення на роботі позивача аж до винесення наказів про його поновлення на роботі - 26.02.2016 року.

Між тим, наказом відповідача від 03.10.2016 року за №36-к накази ДНУ «Енциклопедичне видавництво» від 26.02.2016 року за №3-к та №4-к було скасовано /а.с.94/.

При цьому, підставою для скасування вказаних наказів була ухвала Апеляційного суду м. Києва від 14.09.2016 року.

Зокрема, ухвалою Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 01.06.2016 року було скасовано із передачею на новий апеляційний розгляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2015 року про поновлення позивача на роботі /а.с.56-58/.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.09.2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2015 року було залишено без змін. При цьому, вказаним судовим рішенням суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до ДНУ «Енциклопедичне видавництво» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди /а.с.62-70/.

За умовами ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Саме у зв'язку з поновленням на роботі позивача в подальшому було винесено оскаржуваний у цій справі наказ від 06.04.2016 року за 7-к про звільнення ОСОБА_5 з займаних посад за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

В той же час, у відсутність законних підстав для поновлення на роботі (судове рішення) та відповідних наказів відповідача само по собі з'ясування судом у цій справі питання про законність подальшого звільнення позивача за наказом від 06.04.2016 року, невиплату йому середнього заробітку у зв'язку з затримкою виконання скасованого на даний час судового рішення та фактичного не допущення до роботи є недоцільним, оскільки позбавлено правого сенсу за відсутністю порушення його трудових прав, а відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги за п.п.1-3 задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні інших вимог, зокрема, щодо притягнення до відповідальності виконуючого обов'язки директора ДНУ «Енциклопедичне видавництво», суд першої інстанції також вірно керувався ст.ст.3, 15, 16 ЦК України суд може захисти лише порушене право особи та у визначений ЦК України спосіб та ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про те, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Встановивши, що вказаними вимогами законодавства не передбачено такого способу захисту який належить до компетенції інших органів, якому підпорядковується вказана особа за посадою та уповноважених інспекторів інспекції праці або інших контролюючих органів у разі встановлення відповідних підстав, що визначені чинним законодавством, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що така позовна вимога також задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги, про затримку виконання рішення про поновлення на роботі, колегією суддів не приймаються до уваги, як такі, що спростовані викладеними в рішенні суду першої інстанції обставинами.

Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності волевиявлення апелянта на звільнення за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, оскільки підпис на заяві від 29.03.2016 р. не його, колегією суддів не приймаються до уваги, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наказами №19 та 20 від 23.03.2016 р. ДНУ «Енциклопедичне видавництво» на виконання п. 8 доручення Прем'єр-міністра України Яценюка А.П. від 25.01.2016 р. №267/1/1-16 абзацу 8 п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911- XII, та у зв'язку з виробничою необхідністю і раціоналізацією структури посад, було визначено зміни у штатному розписі та посади, що підлягали скороченню з 01 червня 2016 року.

Відповідно до вказаних наказів, позивач ОСОБА_5, посади якого підлягали скороченню, був попереджений про наступне вивільнення, про що свідчить його підпис /т. 1 а.с. 41/, та що підтвердили в суді апеляційної інстанції сам позивач, представник відповідача та допитаний свідок ОСОБА_8

Заперечення позивача ОСОБА_5 щодо належності йому підпису на заяві про звільнення, колегією суддів не можуть бути перевірені, оскільки судом першої інстанції з приводу належності підпису було призначено експертизу, яку не було проведено у зв'язку з відсутністю оригіналу заяви. Водночас представником відповідача надано акт від 30.03.2016 р. про те, що у зв'язку з неправомірним проникненням ОСОБА_5 та ОСОБА_10 до приймальні ДНУ «Енциклопедичне видавництво» 29.03.2016 р. було виявлено недостачу документів - трудових книжок, оригіналів наказів про скорочення, журналу виходу на роботу, попереджень про вивільнення та інших документів в тому числі ключа від сейфу для зберігання документів, з приводу чого розпочато кримінальне провадження, що підтверджується відповідним витягом.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про неможливість перевірки дійсних обставин справи, в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: