Справа № 234/5552/18
Провадження № 2/234/2065/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Краматорська

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Костюкова Д.Г.,

при секретарі Скоробогатовой М.В.,

за участі позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №234/5552/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Донецькій національний технічний університет» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, а також моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

23.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного вищого навчального закладу «Донецькій національний технічний університет» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, а також моральної шкоди та в обґрунтування зазначив, що 02.09.2013 року він був прийнятий на роботу до Костянтинівського індустріального технікуму Державного вищого навчального закладу «Донецькій національний технічний університет» на посаду юриста. 27.03.2017 року він був звільнений, але на день звільнення технікум не виплатив йому заробітну плату. Враховуючи 3 дні затримки розрахунку та його середньоденну заробітну плату технікум повинен сплатити йому 803 грн. 19 коп. 14.08.2018 року він знов був прийнятий на роботу на посаду юриста на 0, 5 ставки згідно графіка. 25.01.2018 року він був звільнений з роботи, але розрахувався по зарплаті з ним технікум лише через 11 днів, у звязку з чим йому належить до сплати 1802 грн. 46 коп. Крім того, технікум не сплатив йому компенсацію за невикористану відпустку, оскільки сплатив за 10 днів, а повинен був за 11 днів. Також, йому при звільнені не була сплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку в розмірі 2 днів. Загальна сума, яку йому не сплатив роботодавець складає 197 грн. 79 коп. Оскільки до цього часу технікум з ним повністю не розрахувався, то також на його користь підлягає стягненню грошова компенсація по день винесення рішення. Також просить стягнути моральну шкоду в сумі 3000 грн., оскільки внаслідок несвоєчасного отримання грошей він пережив душевні страждання.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували та пояснили, що позивач працював у технікумі та був обізнаний зі специфікою роботи державного ВУЗу. Затримка розрахунку з позивачем при звільненні його 27.03.2017 року виникла внаслідок двохденної обробки запиту Державною казначейською службою. Фактично розрахунок з позивачем був проведений 29.03.2017 року, а то що гроші надійшли до позивача через банк тільки 30.03.2017 року технікум не має ніякого відношення. Крім того, 11 днів затримки при звільненні позивача 25.01.2018 року виникли внаслідок того, що бюджет державного технікуму формується лише після 5 лютого, а тому раніше технікум не міг з позивачем розрахуватися внаслідок відсутності коштів, про що останній знав та написав розписку, що не заперечує проти розрахунку з ним у лютому. Також представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог з приводу невиплати позивачу компенсації за невикористану відпустку, оскільки за один день позивач провів не передбачене законом округлення за час, який він не відпрацював, а два дні відпустки за ненормований робочий день йому не можуть бути надані, оскільки у 2017 році позивач працював на 0, 5 ставки за узгодженим з ним графіком. На підставі викладеного просять суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, у тому числі і у стягнення моральної шкоди, оскільки технікум будь-яких протиправних дій щодо позивача не вчиняв, а останній не надав ніяких доказів щодо спричинення йому моральної шкоди.

Вислухавши сторони, дослідивши надані докази суд встановив фактичні обставини, зміст правовідносин та прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах на посаді юриста Костянтинівського індустріального технікуму Державного вищого навчального закладу «Донецькій національний технічний університет» з 02.09.2013 р. по 27.03.2017 р. та з 14.08.2018 р. по 25.01.2018 р.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було та остаточний розрахунок з позивачем був проведений відповідачем тільки 30.03.2017 року (3 дні затримки) та 07.02.2018 року (11 днів затримки).

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за визначений позивачем період.

Суд не бере до уваги пояснення відповідачів про те, що затримка розрахунку при звільненні сталася не з вини відповідача, а у звязку з особливістю діяльності Державної казначейської служби та розподілення бюджетних коштів. Вимогами чинного трудового законодавства, у тому числі ст.116 КЗПП України не визначено будь-яких виключень з приводу проведення остаточного розрахунку з працівником при звільнені. Більш того, суд враховує те, що звільнення позивача було завчасно узгоджено з керівництвом установи та відповідач мав прийняти заходів щодо своєчасного розрахунку з позивачем, але цього зроблено не було.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наданих суду довідок середньоденний заробіток юриста Ковальова М.В. склав: станом на 27.03.2017 р. склав 139, 80 грн.; станом на 25.01.2018р. склав 54, 16 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 139, 80*3+54, 16*11 = 1015, 16 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За п.8 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки судом встановлено, що відповідач порушив право позивача на отримання своєчасного повного розрахунку, чим спричинив йому моральну шкоду, суд вважає необхідним з урахуванням наведеного обґрунтування спричиненої шкоди, розміру невиплаченої при розрахунку грошової суми та строку затримки розрахунку позовні вимоги в цій частині з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст. 23 ЦК України, задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі 100 грн.

Поміж тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку задоволенню не підлягають, оскільки в судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що з 14.08.2017 р. по 25.02.2018 р. позивач працював на 0, 5 ставки за погодженим між сторонами графіком. Позивачем суду не надано будь-яких доказів того, що ним у цей період виконувалися будь-які роботи поза межами його робочого часу та встановленого щодо нього графіку роботи. Таким чином суд приходить до висновку, що при прийнятті на роботу позивачем та відповідачем у добровільному порядку було унормовано робочий день позивача та будь-яких робіт позивачем у порушення узгодженого сторонами графіку нормування робочого часу у період з 14.08.2018 р. по 25.02.2018 р. не виконувалось.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 220 гривень.

Керуючись ст.ст. 4 - 10, 12, 19, 76, 141, 258, 265 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного вищого навчального закладу «Донецькій національний технічний університет» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, а також моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецькій національний технічний університет» (Донецька область, м.Покровськ, площа Шибанкова, 2, ) на користь ОСОБА_1 (Донецька область, м.Краматорськ, вул.Шкільна, 14/59, ІНН НОМЕР_1) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 1015, 16 грн., а також моральну шкоду у сумі 100 грн.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Донецькій національний технічний університет» судовий збір в розмірі 220 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя ОСОБА_4