гСправа № 2-88/98 Провадження № 4-с/358/8/18
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

01 березня 2018 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Корбут В.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову про встановлення тимчасових обмежень прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-заявник) звернувшись до суду із скаргою, просить:

1. Визнати неправомірною постанову від 13.02.2018 року постанову про встановлення тимчасових обмежень прав;

2. Скасувати постанову від 13.02.2018 року по виконавчому провадженню №37759587 про встановлення тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України; тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охорощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумових чи аналогічними за своїми властивостями снарядами несмертельної дії; тимчасового обмеження у праві полювання;

3. Зобовязати начальника відділу Богуславського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 усунення порушення прав ОСОБА_1 при винесенні постанови від 13.02.2018 року про встановлення тимчасових обмежень прав.

Дослідивши скаргу, суддя вважає, що її слід залишити без руху з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», заяви (подання) мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями, зокрема ЦПК України.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Так, заявником не враховано положення п.5 ч.1 ст. 177 ЦПК України, де зазначено, що позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Заявник в своїй скарзі стверджує, що оскаржувану постанову від 13.02.2018 року він отримав 16.02.2018 року, а тому 10-денний строк передбачений законом для звернення до суду зі скаргою він не пропустив.

Однак, дана обставина не підтверджена доказами.

Також заявником не враховано положення ч.4 ст. 177 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», де зазначено що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі

У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи те що заявник звернувся до суду із скаргою з трьома вимогами немайнового характеру, томі він у відповідності до підп.2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», повинен сплатити за одну вимогу немайнового характеру судовий збір у сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 704,80 грн., а за три вимоги немайнового характеру 2114,40 грн. (704,80 х 3).

Суд розяснює, якщо заявник обєднає першу та другу вимоги, тоді залишиться дві вимоги немайнового характеру за які необхідно буде сплатити 1409,60 грн. (704,80 х 2).

Крім того, заявник ОСОБА_1 звернувшись із скаргою до Богуславського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства не врахував розяснення п.2, п.9 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від13.12.2010 оку №3, де зазначено, що відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тому суди при визначенні юрисдикції повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

При цьому судам слід звертати увагу на те, що до цивільної юрисдикції належать лише спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень, ухвалених загальними судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності з 1 вересня 2005 року. Спори з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, вчинених під час виконання рішень судів цивільної юрисдикції, ухвалених до 1 вересня 2005 року, відповідно до статті 181 КАС України повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства, але з обов'язковим дослідженням судового провадження, за яким ухвалено рішення, що перебуває на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби.

Із частини другої статті 18 КАС України випливає, що справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, їх посадова чи службова особа, підсудні окружним адміністративним судам.

Тому судам слід ураховувати, що позовні заяви стосовно рішень, дій або бездіяльності державних виконавців та посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції підсудні окружним адміністративним судам, оскільки відповідачем у таких справах є відповідний орган державної виконавчої служби, незалежно від того, чи оскаржуються рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. У зв'язку з цим правила частини третьої статті 18 КАС України для визначення предметної підсудності зазначеної категорії справ не підлягають застосуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи - позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Зазначена норма підлягає застосуванню при визначенні підсудності справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби незалежно від статусу позивача - фізичної чи юридичної особи та виконавчого документа, в тому числі незалежно від адміністративного суду, рішення якого примусово виконується, і основним у цьому є те, щоб оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність були прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань). Водночас судам потрібно брати до уваги, що позивач може вибрати за вказаних умов лише окружний адміністративний суд, оскільки такі справи предметно підсудні тільки цим місцевим судам.

Судом встановлено, що начальник відділу Богуславського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2 виніс постанову про встановлення тимчасових обмежень прав від 13.02.2018 року, оскільки станом на 01.02.2018 року у боржника ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ОСОБА_3 по сплаті аліментів у розмірі 53410,82 грн.

Враховуючи те, що заявник ОСОБА_1 оскаржує вищевказану постанову начальника відділу Богуславського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області ОСОБА_2, яка винесена на виконання рішення Богуславського районного суду Київської області від 10.02.1998 року про стягнення аліментів, тому скарга ОСОБА_1 не може бути розглянута Богуславським районним судом Київської області в порядку цивільного судочинства, оскільки вона підсудна окружному адміністративному суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо скарга не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись п.1 ч.2 ст. 186 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову про встановлення тимчасових обмежень прав.

Розяснити заявнику про право на звернення до окружного адміністративного суду в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції в 15-денний строк з дня отримання її копії.

Головуючий: суддя ОСОБА_4