РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

31.01.2018 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

Головуючого- судді Гулієвої М.І.

При секретарі Жовнір Р.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу №465/5675/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання втратившими право на користування житловим приміщенням , -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів втратившими право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що дану квартиру придбав у ОСОБА_4 27.07.2016 року на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач ОСОБА_4 відчуживши позивачу квартиру №2 та взявши на себе обов"язки по виселенню та зняттю з реєстрації до 28.07.2016 року, що визначено абзацом 2 розділу 10 договору купівлі-продажу будинку, такі зобов"язання не виконав, чим чинить перешкоди в користуванні житлом.Відповідно до довідки №2303, від 21.07.2016 року та довідки №930 від 16.06.2017 року,виданої ЛКП "Львівський ліхтар" в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані колишні власники-відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3. Просить визнати їх такими, що втратили право на користування житлом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні, викладеним у позовні заяві, проти заочного розгляду справи не заперечила. Просить позов задоволити.

Відповідачі у судове засідання не з"явилися, не повідомили про причини неявки, хоча належно повідомлені про час та місце слухання справи, що вбачається з газети "Високий замок" від 19 грудня 2017 року № 144(5693), суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 280 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що у квартирі по АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 - колишні власники, що вбачається з довідки від 13.06.2017 року № 930 ЛКП "Львівський ліхтар" .

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від ОСОБА_5продав,а ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1.Продавець згідно п.10 зобов"зався зняти з реєстрації всіх зареєстрованих у квартирі осіб та звільнити квартиру.Однак, зобов'язання щодо зняття з реєстраційного обліку зареєстрованих у квартирі осіб не виконав.

Відповідно до довідки №2303 виданої 21.07.2016 року та довідки №930 від 16.06.2017 року ЛКП "Львівський ліхтар" в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Таким чином, судом встановлено,що відповідачі із спірної квартири виселилися, забравши все належне їм майно, однак не знялися з реєстрації у даній квартирі, не користуються квартирою понад 1 рік без поважних причин.

Згідно постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року ,вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. (ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме- подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь- яких усунень свого порушеного права від будь- яких осіб будь- яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення будинку, квартиру тощо, від будь- яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

Вказане зазначено у правовій позиції,висловленій ВСУ у постанові №6-709цс16 від 16.11.16р.

Оскільки,у судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири по АДРЕСА_1,відповідачі -це колишні власники спірної квартири та ніколи не були і не є членами сім»ї позивача ,з квартири виселились та понад встановлені ст.405 ЦК України строки не користуються житлом,жодних угод між власником квартири та відповідачами укладено не було, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 320 грн. сплаченого судового збору з кожного в користь ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 12,13,80,89,258,259, 263-265,268,280,281 ЦПК України,суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнати такими, що втратили право на користування приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 320 грн.сплаченого судового збору з кожного в користь ОСОБА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя М.І.Гулієва