Справа № 592/1416/18
Провадження № 2/591/1582/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Майбороди А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «Приватбанк» 07 лютого 2018 року (згідно штампу на конверті) звернулося до Ковпаківського районного суду м. Суми з вищевказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23 березня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту ОСОБА_2 керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, де зазначено що відповідач дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням банку, і відповідач дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/page/70/ складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/page/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач на підставі п.2.1.1.5.5 Договору зобовязався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконував належним чином, виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 120 076,49 грн., з яких: 2965,53 грн. заборгованість за кредитом, 105628,94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5287,90 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 5694,12 грн. штраф (процентна складова), яку просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 лютого 2018 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 27 березня 2018 року на 11 год 00 хв.

27 березня 2018 року на адресу Ковпаківського районного суду м. Суми від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що період, за який банком заявлено до стягнення заборгованість складає понад три роки, а саме з 23 березня 2012 року по 31 грудня 2017 року. Перебіг строку позовної давності за кредитом розпочався зі спливом строку повернення грошових коштів. Згідно умов договору (заяви) обовязок сплати за кредитом визначено 1 раз на місяць. Остання сплата по кредиту була зроблена відповідачем 25 березня 2013 року у сумі 800 грн., про що зазначено самим позивачем у розрахунку заборгованості. Позивач звернувся до суду 06 лютого 2018 року, тобто поза межами строку позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. Тому вважає, що заявлена банком сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 2965, 53 грн. не підлягає стягненню в звязку з пропуском останнім строку позовної давності. З аналогічних підстав не вірною є позиція банку щодо стягнення відсотків за користування кредитом та відсотків на прострочену заборгованість починаючи з 24 червня 2012 року по 06 лютого 2018 року.

Також у відзиві зазначає, що дійсно 23 березня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 відбулось підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Проте, додані до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, ОСОБА_1 не підписані.

Відповідач вказує на те, що банком не надано доказів про погодження з позичальником у письмовій формі умов кредитного договору щодо збільшення відсотків за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості. Тому позовні вимоги по стягненню кредитної заборгованості за відсотками у заявленому в позові розмірі є необґрунтованими. Зазначає, що відповідно до положень ст. ст. 1054, 1048 ЦК України банк має право нараховувати заборгованість за відсотками, на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також зазначає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків невиконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а отже вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення штрафних санкцій не підлягають задоволенню. Посилаючись на зазначене, просить відмовити у позові в повному обсязі (а.с. 53-56).

Ухвалою Ковпаківського районного суду від 27 березня 2018 року вирішено передати за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми цивільну справу №592/1416/18, провадження №2/592/1215/18 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 квітня 2018 року відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 26 червня 2018 року на 10 год 00 хв.

31 травня 2018 року на адресу суд надійшла відповідь на відзив від представника ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій зазначає, що відповідно до Розділу І Загальних положень Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила). Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку ( п.п.1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов).

Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з вказаною заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в ОСОБА_2 про приєднання. Підписавши ОСОБА_2 та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. А тому, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг.

В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином зазначає, що між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обовязків, що за змістом ч.1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис у заяві.

Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобовязань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорту відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; фото клієнта з картою; виписка по рахунку.

Зазначає, що з банківської виписки вбачається, що відповідач знімав кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі та зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

До матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про мови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмір 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Відповідач, підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

Зазначає, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Щодо зміни кредитного ліміту: в заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п.2.2.2.2.3), що ОСОБА_2 має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Пункт 2.2.2.2.4. Умов і Правил встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Зазначає, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2, 5% в місяць або 30% на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку.

Зазначає, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його права на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до Банку не надходило.

Представник позивача вказує на те, що заперечення відповідача про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на підставі ст. 61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Виходячи зі змісту цього тлумачення не можуть бути ототожненими санкція і вид відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки відповідно до ст. 549 України пеня і штраф є формами неустойки, а згідно зі статтею 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Щодо нарахування штрафів представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що сторони за договором передбачили, що у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань більше ніж на 30 днів Банком нараховується штраф за формулою «500 грн.»+ «5»% від заборгованості за кредитом.

Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово, що передбачено п.2.2.2.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

Цей штраф за жодними обставинами не виражається у твердій грошовій сумі, оскільки хоча в розрахунку він і складається з двох частин (фіксована складова + процентна складова), але юридично вони складові формули, за якою обчислюється нероздільне (цілісна) сума в залежності від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобовязань.

Щодо строку позовної давності вказує на те, що відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ст. 257 ЦК України щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки - ст. 261 ЦК України, а не закінченням строку дії договору.

Згідно з довідкою про карти клієнта ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 23.03.2012 року отримав картку № 622637, яка мала термін дії до останнього дня січня 2016 року. Перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31 січня 2016 року. Банком подано позовну заяву до суду 07 лютого 2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Більше того, відповідно до умов договору, а саме п. 1.1.7.31 строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, адже згідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Тому, посилаючись на зазначене, просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання 26 червня 2018 року учасники справи не зявилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. При подачі позову представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не зявився. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, відзив підтримує у повному обсязі.

В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву б/н від 23 березня 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8).

З наданих позивачем розрахунків слідує, що станом на 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 120 076,49 грн., з яких: 2965, 53 грн. заборгованість за кредитом, 105628, 94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 5287,90 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 5694, 12 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-7).

Розрахунки щодо нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафів, позивач обґрунтовує умовами, викладеними в Умовах і правилах надання банківських послуг та Тарифами банку.

Однак, під час судового розгляду на підставі наявних у справі доказів встановлено, що 23 березня 2012 року відповідачем підписано лише анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 8).

Позивачем не доведено, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт, приєднані до позовної заяви, відрізняються від змісту відповідних Умов та Правил, розміщений на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» у редакції, яка була чинною на момент підписання анкети-заяви.

Згідно з положеннями ст.ст. 634, 638 ЦК України, відповідач, підписавши анкету-заяву, прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Під час судового розгляду встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості 07 лютого 2018 року. Відповідач до відзиву на позовну заяву приєднав заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 57).

Згідно розрахунку заборгованості та виписку по рахунку, наданих позивачем, 25 березня 2013 року відповідачем сплачено 800 грн. в терміналі самообслуговування, та 12 червня 2014 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки відповідача. Інших дій з платіжною карткою відповідачем не здійснювалося.

Строк дії картки не зазначений у анкеті-заяві, а надане представником позивача повідомлення про те, що відповідач згідно кредитного договору № б/н від 23 березня 2012 року отримав катку, яка мала термін дії до останнього дня 01.2016 року, суд не може прийняти до уваги як належний доказ.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Оскільки позивачем останній платіж було здійснено 25 березня 2013 року, позивачем позов подано 07 лютого 2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої просить відповідач.

Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовні давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У відзиві на позовну заяву представник позивача наполягає на тому, що за згодою з відповідачем, між ними була збільшена позовні давність та визначена у 50 років.

Проте, визначений в Умовах та Правилах надання банківських послуг збільшений строк позовної давності не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України.

З огляду на зазначене, збільшення позовної давності до 50 років потребувало дотримання сторонами встановленої законом письмової форми шляхом укладення відповідного договору, який боржник мав би підписати.

Суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів в частині наявності правових підстав для поновлення строків позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, а тому необхідно у задоволенні позову з цих підстав відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, 01001) до ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 04 липня 2018 року.

Суддя А.П. Сидоренко