Справа № 180/289/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Хомченко С.І.

за участю секретаря Назаренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, заінтересована особа головне управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13.11.1991 року,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду в лютому 2018 року з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13.11.1991 року.

В 1993 році заявник приїхала до України та 14.08.1993 року уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_3, з того часу вони проживали разом в м. Марганці.

В період їхнього шлюбу народилися спільні діти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. В квітні 2007 року шлюб було розірвано, діти залишилися проживати з заявником, на території України, по вищевказаному адресу.

Колишній чоловік заявника народився в м. Марганці і був прописаний з батьками в період з 07.06.1991 року по 25.07.1991 року по АДРЕСА_2 згідно довідки, з 25.97.1991 року по 14.01.1992 року по АДРЕСА_3, згідно довідки.

У 1996 році була заміна паспортів старого зразку СРСР на паспорти України, і чоловік отримав паспорт НОМЕР_1, виданий Марганецьким МВСМВУ України в Дніпропетровській області 25.07.1996 року.

У 2002 році вони, перебуваючи у шлюбі, купили квартиру АДРЕСА_1, де були прописані разом з дітьми.

У травні 2014 року ОСОБА_3 пішов добровольцем в АТО і з того часу його доля була невідома. 21.02.2017 року Марганецьким судом ОСОБА_3 був визнаний безвісно відсутнім.

Весь цей час діти проживали разом з заявником на території України по вищевказаному адресу. 23.01.2016 року їхньому сину ОСОБА_2 виповнилося 14 років і йому повинні були видати паспорт громадянина України. З питанням оформлення громадянства України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, прописаного по АДРЕСА_1 вони звернулися до Марганецького міського сектору Головного Управляння міграційної служби України в Дніпропетровській області, але йому було відмовлено, тому що заявник являється громадянкою Росії, а батько визнаний безвісно відсутнім і відсутні документи, що підтверджують громадянство одного з батьків, а саме ОСОБА_3 - батька її сина ОСОБА_2, оскільки нібито громадянство ОСОБА_3 не знайшло свого підтвердження в результаті перевірки відомостей.

Встановлення факту проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 - батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України, станом на 24 серпня 1991 року, а також 13.11.1991 року має юридичне значення, оскільки з ним пов'язано виникнення у її неповнолітнього сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, права на громадянство України.

Заявник надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просить задовольнити заяву в повному обсязі

Представник заінтересованої особи - головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області, заяву підтримав.

Суд дослідив документи, які були надані до суду.

Суд приходить до наступного:

В 1993 році заявник приїхала до України та 14.08.1993 року уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_3, з того часу вони проживали разом в м. Марганці.

В період їхнього шлюбу народилися спільні діти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. В квітні 2007 року шлюб було розірвано, діти залишилися проживати з заявником, на території України, по вищевказаному адресу.

Колишній чоловік заявника народився в м. Марганці і був прописаний з батьками в період з 07.06.1991 року по 25.07.1991 року по АДРЕСА_2 згідно довідки, з 25.97.1991 року по 14.01.1992 року по АДРЕСА_3, згідно довідки.

У 1996 році була заміна паспортів старого зразку СРСР на паспорти України, і чоловік отримав паспорт НОМЕР_1, виданий Марганецьким МВСМВУ України в Дніпропетровській області 25.07.1996 року.

У 2002 році вони, перебуваючи у шлюбі, купили квартиру АДРЕСА_1, де були прописані разом з дітьми.

У травні 2014 року ОСОБА_3 пішов добровольцем в АТО і з того часу його доля була невідома. 21.02.2017 року Марганецьким судом ОСОБА_3 був визнаний безвісно відсутнім.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК / ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.02.2017р./ суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК / ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р./ та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортов громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, передбачає, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає серед іншого - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; - судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Тому відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В звязку з цим заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт постійного проживання на території України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Марганця Дніпропетровськ області, батька ОСОБА_2, станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопа 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд.

Суддя