Ухвала

19 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 215/4145/16-ц

провадження № 61-2087зп18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 20 березня 1997 року працював на різних посадах у приватному акціонерному товаристві «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат») в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, внаслідок чого у січні 2011 року йому було встановлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії.

У червні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 856 промислової медицини йому було збільшено стадію хронічного обструктивного захворювання легень до третьої.

Зазначав, що за фактом професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 17 лютого 2011 року № 3, в якому зазначено, що працюючи на підприємстві відповідача він підпадав під вплив шкідливих та несприятливих факторів, виконував роботи в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.

Посилаючись на те, що відповідачем, всупереч законодавству, не було створено безпечних умов праці, що зумовило втрату його здоров'я та працездатності, у зв'язку з чим йому спричинено моральну шкоду у розмірі 145 тис. грн, яку він просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_4 60 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_4 змінено, зменшено цей розмір з 60 тис. грн до 10 тис. грн, а також зазначено, що стягнення проводити без відрахування податків та обов'язкових платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилено. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року залишено без змін.

До Верховного Суду України 30 листопада 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року, в якій просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та рішення апеляційного суду і залишити без змін рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: частини 5 статті 23 ЦК України та статті 237-1 КЗпП України.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У підпункті 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Перевіривши доводи заяви, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України), врахував характер та причини отриманого позивачем професійного захворювання, а також те, що первинно позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача з 60 тис. грн до 10 тис. грн.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від:

- 14 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди, суд касаційної інстанції виходив з того, що робота у шкідливих умовах протягом тривалого часу на ПАТ «ЦГЗК» стала причиною професійного захворювання позивача, а тому погодився з висновком суду першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для часткового задоволення позову про відшкодування моральної шкоди у розмірі 14 тис. грн, завданою у зв'язку з втратою працездатності на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»;

- 21 грудня 2016 року у справі за позовом Особа_4 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з втратою працездатності, суд касаційної інстанції виходив з того, що питання про відшкодування позивачу моральної шкоди у зв'язку з утратою професійної працездатності, слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Щодо розміру моральної шкоди, суд касаційної інстанції погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про визначення її в межах заявлених позовних вимог розмірі 20 890 грн, з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України(у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема: у різному тлумаченні судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; у різному визначенні предмета регулювання правових норм, зокрема застосуванні різних правових норм для регулювання одних і тих самих правовідносин або поширенні дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосуванні цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; у різному застосуванні правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових рішень означає, що суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ за подібних правовідносин при однаковому їх матеріально-правовому регулюванні дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків.

Таким чином, надані для порівняння судові рішення, та судове рішення про перегляд якого подано заяву, не дають підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Саме по собі посилання заявника на неправильне застосування норм матеріального права, при відсутності рішень суду (судів) касаційної інстанції, в яких має місце неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, не може бути підставою для допуску справи до провадження Верховного Суду.

Згідно статті 360 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання заяви про перегляд) у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана заява є необґрунтованою, вирішення питання про допуск справи до провадження здійснюється колегією з трьох суддів у складі судді-доповідача та двох суддів, визначених автоматизованою системою документообігу суду додатково. Провадження відкривається, якщо хоча б один суддя із складу колегії дійшов висновку про необхідність його відкриття.

Таким чином, у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року необхідно відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, статтями 355, 360 ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV,

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У допуску до провадження Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта