26.06.2018 року Провадження №2/425/225/18
Справа №425/859/18
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді - Романовського Є.О.,
за участю секретаря - Чикунової (Вада) Ю.С.,
за відсутності учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рубіжному Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області, про надання дозволу тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька,
Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_2, від якого вони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає разом з нею. З 2014 року відповідач з позивачем та сином відносини не підтримує, відомості про місце його знаходження відсутні. В даний час позивач має можливість протягом 2018 року виїхати з дитиною за кордон для його відпочинку, оздоровлення та культурного розвитку, але зважаючи на зазначені вище обставини не має змоги отримати дозвіл батька, у зв'язку з чим, просить суд надати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1,дозвіл на виїзд за кордон без згоди батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на період з 01.07.2018 року по 01.07.2019 року.
Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення. Заяви про розгляд справи за його відсутність від відповідача не надходило.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
26.06.2018 року на підставі ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорту (а.с.5-6).
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11, 30, 37).
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, батьками якого є: ОСОБА_2 та
Згідно відповіді Рубіжанського ВП ГУНП в Луганській області від 15.02.2018 року за № 2456 на звернення ОСОБА_1 від 12.02.2018 року, 27.10.2017 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, було оголошено у розшук як безвісно зниклого та проводяться розшукові заходи по встановленню його місця знаходження (а.с.14, 33).
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 17.05.2018 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1, має належні умови для повноцінного розвитку (а.с. 50).
Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області вважає за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без згоди батька, що підтверджується письмовими поясненнями від 21.05.2018 року № 351 (а.с.49).
Як вбачається з матеріалів справи, місце знаходження відповідача на теперішній час не відоме, а тому позивач не має змоги отримати від нього нотаріальну згоду на перетин їхньою спільною дитиною державного кордону без його супроводу.
За правилами ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Вимоги ст.ст. 150, 152, 155 СК України передбачають гарантоване право дитини на належне батьківське виховання, обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересів дитини.
Стаття 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.
Як зазначено у ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Статті 6, 31 Закону України «Про охорону дитинства» визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.
Відповідно до ст. 17 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р. (далі - Конвенція) Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини.
Стаття 10 Конвенції передбачає, що право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.
Відповідно до ст. 31 Конвенції, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом, поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку.
Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57, Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим постановою КМУ від 07.05.2014 року №152.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним або обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Також, згідно ст. 10 цієї Конвенції держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. А у відповідності до ч. 7 ст. 7
СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 5.1.1. Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 якими, зокрема п. п. 2 п. 4, передбачено, що підставою для виїзду з України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
У відповідності до вимог ст. ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У відповідності до пункту 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року за №254-УІІІ, Верховна Рада України постановила: визнати тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в'їзд/виїзд дитини за межі кордону України, у зв'язку з відсутністю відомостей про місце знаходження останнього, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд неповнолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та вважає можливим надати дозвіл строком на один рік на перетинання ОСОБА_3 меж України у супроводі матері - ОСОБА_1 без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька - ОСОБА_2.
Керуючись ст. ст. 12-13, 76-81, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області, про надання дозволу тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька - задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд та в'їзд за межі України неповнолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, у супроводі матері ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) строком на один рік з 01 липня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Суддя Є.О. Романовський