Справа № 439/1151/17 Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/6853/17 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Ванівського О.М., Савуляка Р.В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Бродиводоканал» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Бродиводоканал» про стягнення середнього заробітку за час не проведення повного розрахунку при звільненні та суми компенсації витрат частини заробітної плати (інфляційних збитків), -

в с т а н о в и л а:

07.09.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з комунального підприємства «Бродиводоканал» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 67 249 грн. 98 коп.; суму компенсаційних втрат частини заробітної плати (інфляційні збитки) в розмірі 10 470 грн. 67 коп. та витрати на правову допомогу.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства «Бродиводоканал» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час не проведення повного розрахунку при звільненні в розмірі 67 249 грн. 98 коп. Стягнуто з Комунального підприємства «Бродиводоканал» на користь ОСОБА_2 суму компенсаційних втрат частини заробітної плати (інфляційні збитки) в розмірі 10 470 грн. 67 коп. Стягнуто з Комунального підприємства «Бродиводоканал» на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на отримання правової допомоги в розмірі 4 660 грн.

Рішення суду оскаржило Комунальне підприємство «Бродиводоканал».

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позивачу в день звільнення (31.05.2016 року) підприємством було виплачено нараховану заробітну плату та компенсацію за невикористані дні відпусток. На день звільнення та до моменту звернення позивача до суду першої інстанції з позовом до КП «Бродивоканал» про стягнення недонарахованої та невиплаченої заробітної плати (справа №439/1228/16-ц), останній жодним чином не оспорював розміру виплачених сум при звільненні, тому вини підприємства в затримці виплати заробітної плати немає, а початок періоду затримки виплати частини заробітної плати - 01.06.2017 року в позовній заяві вказано невірно. Зазначає, що рішення Бродівського районного суду від 27.01.2017 року в справі №439/1228/16-ц оскаржувалось відповідачем в апеляційному порядку, а ухвала Апеляційного суду Львівської області від 13.06.2017 року, якою вказане рішення залишено без змін, набрала законної сили з моменту її проголошення (ст. 319 ЦПК України), тому і зобов'язання з виплати частини заробітної плати у підприємства виникло лише з 13.06.2017 року та саме з цієї дати починається період затримки по виплаті заробітної плати. Посилаючись на ч.1 ст.117 КЗпП України, відповідно до якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, звертає увагу суду на те, що спір про розмір виплат при звільненні виник лише після подачі відповідного позову ОСОБА_2 до Бродівського районного суду 22.09.2016 року.

Просить рішення суду змінити, стягнути з КП «Бродиводоканал» на користь ОСОБА_2 середній заробіток в розмірі 14176,47 грн., інфляційні збитки в розмірі 255,17 грн., в решті позовних вимог відмовити.

В судове засідання по розгляду даної справи учасники справи не з»явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та обставини справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до роз»ясень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення - якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Проте, лише при частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто саме на роботодавця покладається обов'язок провести в день звільнення з працівником повний розрахунок.

Судом встановлено, що з 11 жовтня 1995 року по 31.05.2016 року ОСОБА_2 працював в Комунальному підприємстві «Бродиводоканал»: з 06.06.2005 року на посаді начальника відділу збуту підприємства, з 02.02.2015 року переведений на посаду майстра обліково-розрахункової дільниці ув зв'язку з реорганізацією відділу збуту.

На момент звільнення з роботи позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2012 року по 31.05.2016 року в загальному розмірі 104 343, 25 грн.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27.01.2017 року у справі № 439/1228/16-ц з Комунального підприємства «Бродиводоканал» на користь позивача стягнуто не виплачену заробітну плату в розмірі 104 343 (сто чотири тисячі триста сорок три) гривні 25 коп. (а.с.7-13).

09.08.2017 року головним державним виконавцем Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з якої вбачається, що не виплачена заробітна плата в розмірі 104 343 (сто чотири тисячі триста сорок три) грн. 25 коп. була виплачена позивачу в повному обсязі 04.08.2017 року (а.с. 14,15).

Як встановлено рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27.01.2017 року у справі №439/1228/16-ц, заробітна плата позивача за два останні місяці, що передували звільненню (березень, квітень 2016 року) становила по 4901 грн. 27 коп. При цьому, кількість робочих днів у березні 2016 року складала 22 дні, а в квітні 2016 року - 21 день. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить: 4 901 грн. 27 коп. / 21,5 днів = 227 грн. 97 коп.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в повному обсязі, районний суд виходив з того, що час затримки розрахунку при звільненні позивача з роботи становить 295 робочих днів, а тому розрахувавши суму середнього заробітку із середньоденного заробітку позивача, що становить 277 грн. 97 коп. (середньоденний заробіток), прийшов до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 67 249 грн. 98 коп. середнього заробітку.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Однак, колегія суддів не повністю погоджується з висновками суду в частині стягнення з відповідача в користь позивача 10470 грн.67 коп., що становить суму компенсаційних втрат частини заробітної плати (інфляційні збитки) та розміру витрат на правову допомогу, надану адвокатом Швець Дмитром Юрійовичем на суму 4 660 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги № 45 (а.с. 16-18).

Згідно статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до вимог ст. ст. 2, 3 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення).

Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

До середнього заробітку за час не проведення повного розрахунку при звільненні не підлягають застосуванню положення перелічених: Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, оскільки згадані законодавчі акти стосуються компенсації втрати невиплаченої вчасно заробітної плати, а не середнього заробітку нарахованого за наслідками несвоєчасної сплати.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково погодився з вимогами позивача в частині застосування до суми нарахованого середнього заробітку за час не проведення повного розрахунку при звільненні сукупного індексу інфляції.

З наведених мотивів, рішення суду в частині стягнення в користь позивача 10 470 грн. 67 коп., що становить індекс інфляції за період невчасної виплати заробітної плати слід скасувати з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Згідно п. 3.1. Договору про надання правової допомоги № 45 від 28 серпня 2017 року укладеного між ОСОБА_5 та Адвокатським об'єднанням «Пилипенко і партнери» - правова допомога, передбачена предметом цього Договору, оплачується Клієнтом Виконавцю в розмірі 1000 грн. за годину надання адвокатом правової допомоги, що не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, який встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем суду надано Акт виконаних робіт від 30 вересня 2017 року, за яким Виконавцем в інтересах Замовника виконано зобов'язання по наданні правової роботи в обсязі 4, 66 години на загальну суму 4 660 грн. (1000 грн./год. * 4, 66 год.).

Не вдаючись в аналіз законодавства, задовольняючи вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції лише зазначив, що відповідно до акту виконаних робіт від 30.09.2017 року на правову допомогу, меморіального ордера від 05.10.2017 року № @2PL669073 позивач витратив 4660 грн., претензій до свого довірителя немає.

Відповідно до ч. 1 статті 84 ЦПК (чинного на виникнення спірних відносин) витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року N 4191-VI (в редакції від 01.01.2017 року) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень. 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2017 року становить - 1 600 грн. * 0,4 = 640,00 грн.

Таким чином, розрахунок витрат на правову допомогу адвоката, повинен бути здійснений виходячи максимально із 640 грн. за годину участі адвоката, а не 1000 грн. (640 грн.х 4,66 год.=2 982,40 грн.).

Рішення суду в частині стягнення з відповідач в користь позивача витрат на правову допомогу змінити та стягнути такі в розмірі 2580, 60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Бродиводоканал» задовольнити частково.

Рішення Бродівського районного суду Львівсько області від 25 жовтня 2017 року в частині стягнення з Комунального підприємства «Бродиводоканал» в користь ОСОБА_210 470 грн. 67 коп., що становить суму компенсаційних втрат частини заробітної плати (інфляційні збитки) у зв»язку з невиплатою заробітної плати скасувати та відмовити у задоволені цих позовних вимог.

Рішення суду в частині стягнення з Комунального підприємства «Бродиводоканал» в користь ОСОБА_2витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з Комунального підприємства «Бродиводоканал» в користь ОСОБА_22580, 60 грн. витрат на правову допомогу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.03.2018 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Ванівський О. М.

Савуляк Р. В.