Справа № 496/2388/17
Провадження № 2/496/449/18
У Х В А Л А

26 березня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.

представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності у порядку спадкування за законом. Позовна заява підписана представниками позивачки за довіреністю 23АА3279495, посвідченою ОСОБА_6 тимчасово виконуючою обовязки нотаріуса ОСОБА_7 Новоросійського нотаріального округу.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення позову без розгляду. В клопотанні представник зазначає, що нотаріальні дії в Російській Федерації здійснюють у відповідності з діючими Основами нотаріуси, працюючі в державній нотаріальній конторі або займаються приватною практикою, а довіреність підписана виконуючою обовязки нотаріуса. Копія, яка надана суду, не завірена. Довіреність видана іншою державою та повинна містити апостиль компетентного органу держави, який видав документ. Крім цього, представник відповідача зазначає, що в позовній заяві позивач просить визнати майно обєктом спільної сумісної власності, а також визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/6 частину майна, тобто заявляє 2 вимоги, але сплатив судовий збір у розмірі 640 грн. за одну вимогу. Представник також зазначає, що заяву подано особою, яка не має повноважень на ведення справи в суді в звязку з чим просить суд залишити позов без розгляду.

Представник позивачки в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаного клопотання посилаючись на те, що довіреність є законною, а щодо вимог про стягнення судового збору вважає, що позовні вимоги стосуються однієї вимоги майна, що є спільною сумісною власністю.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обовязковість якої надана Законом України від 10.01.2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються нотаріальні акти. Однак ця Конвенція не поширюється: a) на документи, складені дипломатичними або консульськими агентами; б) на адміністративні документи, що мають пряме відношення до комерційних або митних операцій.

У відповідності до ст. 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, в якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Згідно ст. 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Отже, під легалізацією розуміється формальна процедура, якою є проставлення передбаченого статтею 4 Конвенції апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений. Оскільки Російська Федерація є Договірною державою, яка приєднана до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, якими є нотаріальні акти, то довіреність, яка була посвідчена в нотаріальному порядку на території даної держави, не потребує проставлення апостилю. Крім того, даною довіреністю представник позивача був уповноважений від імені ОСОБА_8 представляти її інтереси з приводу прийняття спадщини, підписання позовної заяви та бути представником у судових органах.

Посилання на те, що довіреність підписана не нотаріусом, суд до уваги не приймає, оскільки відомостей щодо її недійсності або скасування суд не має.

Посилання представника відповідача про те, що при подачі позову було сплачено судовий збір не у повному розмірі, що є підставою для залишення позову без розгляду, суд до уваги не приймає, оскільки ця обставина не є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до положень ст. 257 ЦПК України. Відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статті 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк. Тобто позовну заяву можливо залишити без розгляду якщо, якщо позивачу було надано строк для усунення недоліків і він своєчасно їх не усунув.

За таких обставин клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

Разом з тим, згідно ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

П. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України встановлено, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування, ціна позову визначається вартістю майна.

Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачка, звертаючись з позовом до суду 06.09.2017 року, вказала, що судовий збір буде сплачений повністю після оцінки частки спадкового майна та сплатила судовий збір у розмірі 640 грн. 27.11.2017 року позивачка подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд визнати майно: частину будинку, розташованого в смт. Хлібодарське по вул. Грушевського №1, земельну ділянку розташовану за цією адресою, магазин «Універсам-24», розташований за вказаною адресою, грошовий вклад, що зберігається в Ощадбанку, автомобіль марки «Nissan Navara», державний номер НОМЕР_1 обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_9 із розрахунку по ? частині кожному. Інша частина позовних вимог визнання за ОСОБА_8 права власності на частину вказаного майна. До уточненої позовної заяви від позивачки заяви про розстрочення сплати судового збору не подано та оцінка спірного майна не здійснена.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. У разі якщо розмір позовних вимог збільшено або предявлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

За вказаних обставин та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням обсягу нерухомого та рухомого майна, на яке позивачка просить визнати право власності, останній попередньо необхідно встановити розмір судового збору у розмірі 8000 грн. та зобовязати її сплатити цей судовий збір у строк встановлений судом, з урахуванням вже сплаченого судового збору у розмірі 640 грн.

Виходячи з наведеного, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачці строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 42, 175-177, 187 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», Законом України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності у порядку спадкування за законом залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення недоліків протягом пяти днів з дня вручення ухвали.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра