Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/7709/14-ц

провадження № 61-3390св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_16,

відповідачі: відкрите акціонерне товариство «Українська автомобільна корпорація», публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_4 Ісмаіла, подану представником ОСОБА_8, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 року у складі судді Малинникова О. Ф. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Іванченка М. М., Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року ОСОБА_16 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» (далі - ВАТ «Українська автомобільна корпорація») про відшкодування майнової та моральної шкоди.

У процесі розгляду справи до участі були залучені відповідачами Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (далі - ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант»), ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 листопада 2007 року близько 19 години 30 хвилин по вул. Довженка, 16 у м. Києві автомобіль Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_5, який належить ПАТ «Українська автомобільна корпорація», під керуванням ОСОБА_5 виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся в середній смузі з автомобілем Mercedes-Benz С240, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить йому (позивачеві) та знаходився під його керуванням. У результаті дорожньо-транспортної пригоди його транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За фактом дорожньо-транспортної пригоди Шевченківським РУГУ МВС України в м. Києві порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого часиною другою статті 286 КК України, проте провадження у ній зупинено.

Позивач зазначав, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz С240 становить 209 647,15 грн, що більше його ринкової вартості - 146 138,49 грн, а вартість проведеного автотоварознавчого дослідження - 700 грн. Також посилався на те, що в результаті отриманих травм йому було встановлено другу групу інвалідності безстроково.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив, стягнути солідарно з ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» в межах ліміту 25 500,00 грн на свою користь майнову шкоду у розмірі 146 838,49 грн, а також з ОСОБА_5 та ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» у межах ліміту 51 000,00 грн моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 рокупозов ОСОБА_17задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Українська автомобільна корпорація» на користь ОСОБА_17 відшкодування майнової шкоди у розмірі 58 169,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 відшкодування майнової шкоди у розмірі 58 169,25 грн.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_16 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

У позові ОСОБА_16 до ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підстав для визнання вини водіїв автомобілів: Peugeot 407, державний номерний знак НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_6, Daewoo Lanos державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 не встановлено. Це підтверджено висновками досудового слідства, постановою якого на даний час провадження у кримінальній справі, порушеній за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 листопада 2007 року, зупинено до встановлення особи, яка вчинила злочин, та підтверджені іншими доказами, зокрема, висновками автотехнічної експертизи, проведеної експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичним центра ГУ МВС України в м. Києві.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідальність за зазначену дорожньо-транспортну пригоду має покладатись на власників транспортних засобів: Peugeot 407, державний номерний знак НОМЕР_6 -ОСОБА_7 та Daewoo Lanos державний номерний знак НОМЕР_2 - ПАТ «Українська автомобільна корпорація».

Разом з цим, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування позивачеві моральної шкоди покладається на відповідача ОСОБА_5, оскількинезалежно від того, що його вини у дорожньо-транспортній пригоді не встановлено, але він безпосередньо, керуючи автомобілем НОМЕР_3, спричинив шкоду позивачеві, який став інвалідом другої групи.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2015 рокускасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 1188 ЦК України, оскільки позивачеві завдано шкоди внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки - невстановленого автомобіля типу Джип та автомобіля Peugeot 407, який належав ОСОБА_7 під керуванням ОСОБА_11, автомобіля Daewoo Lanos, який належав ПАТ «Українська автомобільна корпорація» під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля Мегсеdes-Benz С240 під керуванням позивача. Апеляційним судом зауважено, що оскільки відсутня вина водіїв, які керували транспортними засобами, між якими сталося зіткнення, внаслідок якого було завдано шкоди позивачеві, підстави для покладення на відповідачів обов'язку відшкодування спричиненої позивачеві шкоди відсутні.

У касаційній скарзі ОСОБА_16,поданій представником ОСОБА_8, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ВАТ «Українська автомобільна корпорація», ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» і ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач своєчасно не звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» із відповідною заявою через те, що тривалий час після дорожньо-транспортної пригоди перебував на лікуванні в лікарні. Про те, що відповідальність водія ОСОБА_5 застрахована була ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» дізнався під час розгляду справи у суді, а отже відмова у стягненні зі страховика майнової шкоди на його користь є безпідставною.

При цьому заявник у касаційній скарзі послався на те, що апеляційний суд не врахував висновків суду касаційної інстанції, а саме, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

26 лютого 2018 року ухвалою судді Верховного Суду відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

19 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судами встановлено, що в провадженні слідчого відділу Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві перебуває кримінальна справа, порушена 23 листопада 2007 року за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 листопада 2007 року на перетині вул. Довженка та вул. О. Теліги в м. Києві, яка відбулася внаслідок зіткнення невстановленого автомобіля типу Джип під керуванням невстановленої особи, автомобілів Peugeot 407, державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_12, Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_5, який належить ПАТ «Українська автомобільна корпорація», під керуванням ОСОБА_5, та Mercedes-Benz С240, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_18.

Постановами слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10 грудня 2007 року та 22 грудня 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_18 визнано потерпілими.

У зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_19 визнано інвалідом другої групи безстроково з порушенням опорно-рухового апарату.

Висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України у м. Києві за результатами проведення автотехнічної експертизи від 09 жовтня 2009 року встановлено, що автомобіль Peugeot 407, яким керував ОСОБА_6, рухався у крайній правій смузі по вул. О. Теліги в напрямку вул. Дорогожицької у м. Києві. Паралельно з ним, у середній смузі рухався автомобіль Daewoo Lanos під керуванням ОСОБА_5 Наближаючись до примикання другорядної дороги, а саме: з'їзду зі шляхопровода, водій автомобіля Peugeot 407 побачив, що при виїзді із другорядної дороги на вул. Довженка стоїть невстановлений автомобіль, за яким він помітив виїжджаючий на смугу його руху інший невстановлений автомобіль типу Джип, після чого стався контакт між переднім правим кутом автомобіля Peugeot 407 та невстановленого автомобіля типу Джип. У момент виявлення водієм ОСОБА_6 невстановленого автомобіля Джип відстань між ними до зіткнення була 21,5 м. Після зіткнення автомобіль Peugeot 407 змістився лівою частиною у середню смугу, на якій рухався керований ОСОБА_5 автомобіль Daewoo Lanos, між правою боковою частиною якого та лівою боковою частиною автомобіля Peugeot 407 стався контакт. Внаслідок цього автомобіль Daewoo Lanos змінив напрямок руху та некеровано змістився на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення його передньої частини з передньою лівою частиною автомобіля Mercedes-Benz С240 під керуванням ОСОБА_19.

Експертом установлено, що автомобіль Peugeot 407 після зіткнення з невстановленим автомобілем типу Джип фактично перебував у аварійній дорожній обстановці.

Постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 18 грудня 2010 року досудове слідство у кримінальній справі зупинено до встановлення особи, яка вчинила злочин.

За матеріалами кримінальної справи ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 Ісмаілу обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, пред'явлено не було.

Відповідно до висновку слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві від 13 жовтня 2009 року зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм, особу якого не встановлено.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Враховуючи це, підставою виникнення зобов'язання із заподіяння шкоди є факт її завдання. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоду, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку, а також вина зазначеної особи.

Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, особами, які спільно завдали шкоди, незалежно від їхньої вини, передбачено лише у випадку, якщо шкода завдана іншим особам.

Відповідно до статті 1194 ЦПК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закону), в редакції, чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди,страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно з пунктом 2 статті 33.1 Законуучасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

У системному зв'язку з пунктом 5 частини першої статті 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд належним чином визначився з характером спірних правовідносин, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про те, що до спірних правовідносин застосовуються положення статті 1188 ЦК України.

Разом з цим, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант», яким на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Daewoo Lanos, страхового відшкодування на користь позивача та зауважив, що останній із повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування не звертався до вказаного відповідача у встановленому Законом порядку, що відповідно до статті 37.1.4 цього Закону є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в цілому та відмовляючи у задоволенні позовних вимог обґрунтовано виходив з того, що оскільки відсутня вина водіїв, які керували транспортними засобами, між якими сталося зіткнення, внаслідок якого було завдано шкоди позивачеві, підстави для покладення на відповідачів обов'язку відшкодування спричиненої позивачеві шкоди відсутні.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_20, подану представником ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик