Ухвала

26 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 759/11654/13-ц

провадження № 61-16590св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика»,

особа, яка подавала касаційну скаргу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Печерські Апартаменти»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Печерські Апартаменти» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 03 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у розмірі 4 050 000,00 грн, що еквівалентно 500 000,00 дол. США строком до 01 липня 2013 року, про що складена відповідна розписка. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позичальник у розписці зазначила, що у випадку неповернення суми позики до позикодавця ОСОБА_6 переходить право власності на: нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2. Зазначила, що 26 липня 2013 року між нею та ОСОБА_6 укладений договір відступлення права вимоги за договором позики, за умовами якого до неї перейшло право вимоги за вищевказаним договором позики, укладеним 03 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

З урахуванням викладеного, позивач просила визнати за нею право власності на: нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2.

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 03 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_5 укладений договір позики, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у розмірі 4 000 050,00 грн, що еквівалентно 500 000,00 дол. США строком до 01 липня 2013 року, про що складена розписка. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позичальник у розписці зазначила, що у випадку неповернення суми позики до позикодавця переходить право власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_3; квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2. 26 липня 2013 року між нею та ОСОБА_4 укладений договір відступлення права вимоги за договором позики, за умовами якого до ОСОБА_4 перейшло право вимоги за договором позики, укладеним 03 квітня 2013 року між нею та ОСОБА_5 Також умовами цього договору від 26 липня 2013 року передбачено сплату їй, як первісному кредитору, ОСОБА_4, як новим кредитором, суму коштів, отриманих ОСОБА_5 у якості позики. Оскільки ОСОБА_4 не виконала вказану умову договору, то саме до неї, а не до ОСОБА_4 перейшло право вимоги за договором позики.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_6 просила визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_6 задоволено частково.Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 та частково задовольняючи позов ОСОБА_6, виходив із того, що до ОСОБА_4 не перейшло право вимоги за договором відступлення права вимоги, оскільки вона не виконала умови цього договору щодо передачі документів новому кредитору, які засвідчують її права, а саме оригінал розписки, який знаходиться у ОСОБА_6, а тому враховуючи, що позичальник не виконав умови укладеного договору позики, тобто не повернув кошти, а договором передбачався перехід права власності на указані об'єкти нерухомого майна у випадку неповернення боргу, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення виходив, із того, що договір від 03 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним, таким, що не породжує для його сторін жодних прав та обов'язків. При цьому, оскільки спірне майно придбане ОСОБА_5 у шлюбі з ОСОБА_7, вона не мала права розпоряджатися вказаним нерухомим майном без згоди іншого з подружжя. Крім того, оскільки позивачі здійснювали оформлення права власності на підставі нікчемного правочину, відсутні підстави для залучення ТОВ «Печерські Апартаменти» до участі у розгляді справи у порядку сингулярного правонаступництва. При розгляді справи у суді апеляційної інстанції встановлено, що право власності на майно ТОВ «Печерські Апартаменти» передало третім особам, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору.

У травні 2017 року ТОВ «Печерські Апартаменти» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, судом апеляційної інстанції було порушено норми статті 37 ЦПК України. На теперішній час відбувся поділ квартири АДРЕСА_1 на два об'єкти: квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_5. Із 05 травня 2017 року власником квартири АДРЕСА_4 є Одноосібне товариство з обмеженою відповідальністю «Апельсин-Крайморіє», а власником квартири АДРЕСА_5 - заявник. Оскільки предметом спору у справі є визнання права власності на вказане майно, то незалучення нового власника майна до участі у справі є прямим порушенням його прав. Суд апеляційної інстанції незаконно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів без виходу до нарадчої кімнати. Відсутність згодиОСОБА_7 на відчуження нерухомого майна не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Ухвалою від 06 червня 2017 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Судууказану справу.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Печерські Апартаменти» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 травня 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п'яти

суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик