Справа №438/1168/17
Провадження №2/442/798/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Медведика Л.О.,

за участю секретаря - Чолавін Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «УкрСибБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 36340,27 грн. за кредитним договором та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.11.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку зі сплатою 35% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 15.11.2019 року. ПАТ «УкрСиббанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошті в сумі 29441,62 гривень . В свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 05.12.2017 року має заборгованість у розмірі 36 340,27 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 25402,92 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 2998,55 грн., 7446,59 грн. заборгованості по комісії, 118,27 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 110,17 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом та 263,77 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, подала заяву, якою просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не зявився. Від його представника ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Разом з тим, подано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким просив визнати незаконним застосування процентної ставки в розмірі 35% річних; застосувати п.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки та застосувати ст.141 ЦПК України щодо розподілу судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом беззаперечно встановлено, що 15.11.2016 року між позивачем ОСОБА_1 акціонерним товариством «УкрСибБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 29441,62 грн. у вигляді відкриття карткового рахунку зі сплатою 35% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 15.11.2019 року.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Позивач, у відповідності до встановлених вимог вищевказаного кредитного договору, свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу, кредит на встановлених вищевказаних кредитним договором умовах повернення грошових коштів зі сплатою відсотків за користування ними.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов вказаних кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 05.12.2017 року має заборгованість у розмірі 36 340,27 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 25402,92 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 2998,55 грн., 7446,59 грн. заборгованості по комісії, 118,27 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 110,17 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом та 263,77 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу.

На твердження представника відповідача щодо підвищеної процентної ставки в розмірі 35% річних суд зазначає наступне, що згідно п.3.9 договору №0 від 15.11.2016 р. про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 35,00 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу встановленого у Договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості.

Згідно п. 3.5 кредитного договору, позичальник зобовязується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до Графіка, що викладений у Додатку №1 до Договору, який є його невідємною частиною, а згідно п. 3.7 кредитного договору - ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 15 числа (включно) кожного місяця.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного суд вважає, що банк правомірно застосував підвищену процентну ставку в розмірі 35% річних до погашення заборгованості у відповідні місяці, адже позичальником у відповідні дати, що визначені у Додатку №1 не сплачувалися ануїтетні платежі, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Щодо зазначення у відзиві про незаконність встановлення підвищеної процентної ставки одночасно з нарахуванням звичайної процентної ставки з посиланням на Постанову ВСУ від 18.10.2017 р., справа №758/3459/14-ц, то таке посилання не відповідає дійсності відповідно до наступного.

Посилання у відзиві на те, що незаконно застосовуються підвищені проценти разом із звичайною процентною ставкою є невірним, так як звичайна процентна ставка застосовується до суми кредиту, яка не є прострочена, а підвищена процентна ставка застосовується до суми, яка є простроченою тобто використовується понад встановлений договором строк. При цьому таке одночасне встановлення різних процентних ставок щодо різної частини кредиту повністю відповідає умовам кредитного договору, а саме:п. 3.8 - 3.9.

Стосовно Правил споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», то згідно п. 1.1 кредитного договору, підписуючи Договір, позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі - Правила), які розміщені для ознайомлення на сайті www/my.ukrsibbank.com та інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий курєр» №117, 3 липня 2014 р.

Згідно п. 1.2 Кредитного договору Правила після підписання Сторонами Договору, стають його невідємною частиною. Підписуючи договір, Сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені у цьому Договорі та в Правилах. Підписи сторін під цим Договором вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому, після підписання Сторонами цього Договору, Правила не підлягають додатковому підписанню Сторонами і вступають в силу для Сторін одночасно із підписанням цього Договору.

Відтак, посилання представника відповідача про те, що вищезгадані Правила не підписані відповідачем не є допустимими та належними доказами, оскільки не є складовою частиною кредитного договору є безпідставними, зважаючи на п. 1.2 кредитного договору, підписаного відповідачем та додатковому підписанню під Правилами не підлягають.

Посилання представника відповідача у відзиві щодо стягнення заборгованості по комісії, то суд вказує на те, що розрахунок розміру комісії визначений у додатку №1 до кредитного договору, згідно із п.3.11 якого - позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку №1 до Договору, який є його невідємною частиною. Отже, у додатку №1 до кредитного договору передбачено найменування комісії, розміри комісій, порядок сплати та умови нарахування комісій, а тому посилання відповідача на те, що у договорі обгрунтований розрахунок розміру комісії відсутній спростовується належними доказами. Крім того, посилання представника відповідача у заяві про застосування недійсності окремої частини правочину на те, що вказана комісія є незаконною, суд вважає не обгрунтованим та безпідставним відповідно до наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. З урахуванням вищезазначеного до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема, можуть відноситися: відкриття поточного (карткового) рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості тощо. З урахуванням викладених норм закону розрахункове обслуговування чи обслуговування кредитної заборгованості є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії.

Пункти 3.1, 3,6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачають, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: перелік, розмір всіх комісій банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування тощо, і не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо).

Частиною 4 ст. 1068 ЦК України передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Стаття 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачає, що комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях. Згідно зі ст. 55 вищезгаданого Закону, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Позивач просить стягнути з відповідача комісію, яка виникла у звязку із простроченням сплати по кредиту та відсутністю сплати страхових платежів на користь третіх осіб повязаних із страхуванням, що є по своїй суті комісією з обслуговування кредитної заборгованості, яка є супутньою послугою та відповідно до Постанови НБУ №168 зазначається у кредитному договорі та підлягає до сплати. При укладанні кредитного договору позичальник знав про вищезазначені договірні умови і свідомо погоджувався з ними, про що свідчать п.п. 3.11, 5.3 кредитного договору, відповідно до яких останній був ознайомлений з умовами кредитування в повному обсязі. Договір був підписаний сторонами без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов. Крім того, в разі незгоди з умовами кредитного договору позичальник мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом позичальник не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить часткове виконання договору. Таким чином, у даному випадку комісія банку є супутньою послугою та підлягає до стягнення, тому правова позиція зазначена у відзиві представника відповідача застосовуватися не може.

Щодо вимог та заперечень представника відповідача стосовно нарахування та сплати пені, то суд зазначає те, що в представника відповідача є суперечлива позиція щодо нарахування та сплати пені за вказаним кредитним договором так як у заяві про застосування недійсності окремої частини правочину просить визнати кредитний договір в частині сплати пені недійсним так як не погодив її сплату у звязку з не ознайомленням з Правилами, проте у відзиві просить відмовити у стягненні пені з посиланням на ч.3 ст. 551 ЦК України. Існують підстави для сплати пені, що передбачені п. 4.1 Правил, які є невід»ємною частиною кредитного договору та з якими ознайомлений відповідач відповідно до п. 1.1, п. 1.2, п. 5.3 кредитного договору.

Згідно ч.3 ст.551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відтак, вимога представника відповідача про відмову у стягненні пені відповідно до ч. З ст. 551 ЦК України є не обгрунтованою. Разом з тим, у відзиві не зазначено причини, які могли б бути підставою для зменшення розміру пені.

Досліджуючи вищенаведені докази, су приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не виконує своєчасно і належним чином умови кредитного договору, то з нього слід стягнути 36340,27 грн. заборгованості по кредиту та на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, що були понесені позивачем.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4,7,10,81,141, 263-266 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1,, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «УкрСибБанк» (04070, м.Київ, вул.Андріївська, 2/12, рахунок №113 в АТ «УкрСибБанк», м.Харків, МФО 351005, код 09807750) заборгованість за кредитним договором від 15.11.2016 року в загальному розмірі 36 340 (тридцять шість тисяч триста сорок) гривень 27 копійок та судовий збір в розмірі 1600 (одну тисячу шістсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Медведик Л.О.