Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 127/10113/14-ц

провадження № 61-3266св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення та ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 3 лютого 2015 року в складі судді Волошина С. В. та на ухвали апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року в складі суддів: Колоса С. С., Стеблюк Л. П., Якименко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори 15 червня 2006 року незаконно видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за законом.

Посилаючись на те, що судом не враховано коло всіх спадкоємців, внаслідок чого її син ОСОБА_7 був позбавлений права на спадщину після смерті батька, просила про задоволення позову. Внаслідок незаконної видачі оспорюваного свідоцтва їй завдано майнову та моральну шкоду, яку вона просить стягнути з відповідачів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 3 лютого 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (в редакції чинній на час розгляду справи) у зв'язку з тим, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 3 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у частині відшкодування майнової та моральної шкоди міський суд виходив із того, що позивач не надала доказів, які б свідчили про те, що внаслідок протиправних дій відповідачів їй завдано майнову та моральну шкоду.

Ухвалами апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 3 лютого 2015 року та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3 лютого 2015 року залишені без змін.

Ухвали апеляційного суду мотивовані тим, що судові рішення міського суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права та неповним з'ясуванням обставин справи.

28 листопада 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в даній справі.

7 лютого 2016 року від ОСОБА_5 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2013 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я ОСОБА_5 після смерті матері. Зазначеним рішенням установлено відсутність в діях ОСОБА_5 та державного нотаріуса ОСОБА_6 порушень чинного законодавства на момент прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті матері та отримання нею спірного свідоцтва.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) в частині позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підставою закриття провадження у справі в цій частині є наявність судового рішення між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Обставини, на які в обґрунтування позову в цій справі про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину посилається позивач, були предметом судового розгляду в іншій справі, у якій рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2013 року, їм була надана відповідна правова оцінка, і у задоволенні позову було відмовлено.

Судами встановлено, що в листопаді 2007 року син позивача ОСОБА_7 звертався до суду із позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1, а в 2011 році ОСОБА_4 зверталась до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання незаконною довідки та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 лютого 2007 року та рішенням цього ж суду від 6 жовтня 2011 року, які вступили в законну силу, в задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відмовлено, при цьому судом не встановлено будь-яких протиправних дій відповідачів ОСОБА_5 та нотаріуса ОСОБА_6 під час оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. ОСОБА_5 та нотаріус ОСОБА_6 діяли в межах чинного на той час законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки судами не встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідачів під час оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу завдано майнову та моральну шкоду, - відсутні підстави для задоволення позову в частині відшкодування майнової та моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосували норми матеріального чи порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 3 лютого 2015 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 3 лютого 2015 року, ухвали апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило