Справа № 199/125/17-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09.01.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Борулько М.Ю.,

позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника відповідача Державної казначейської служби України ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі цивільну справу за позовом Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Дніпропетровській області, слідчого СВ Дніпровського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування і органом досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И В :

Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація», в особі керівника ГО «ДНПГО» ОСОБА_9 та члена ГО «ДНПГО» ОСОБА_1, звернулися до суду з позовом на захист прав і законних інтересів члена громадської організації ОСОБА_1, в якому просили суд захистити порушені права ОСОБА_1 шляхом відшкодування йому завданої матеріальної шкоди та заподіяної моральної шкоди протиправною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування ОСОБА_8 і органом досудового розслідування, що триває на день розгляду справи у кримінальному провадженні № 0001590 .

В обґрунтуванні позовних вимог посилалися на те, що у 2005 році ОСОБА_10 злочинним шляхом заволоділа правом власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, отримавши шляхом обману від власника квартири ОСОБА_11 довіреність на право продажу квартири, посвідчену приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_12 01 листопада 2005 року, за реєстровим №16949.

Продовжуючи свої злочинні діяння, у 2006 році ОСОБА_10 злочинним шляхом заволоділа правом власності іще на одну однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, отримавши шляхом обману від власника квартири ОСОБА_13 довіреність на право продажу квартири, посвідчену приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_14 22 травня 2006 року, за реєстровим № 2926.

У подальшому, 25 травня 2006 року ОСОБА_10, незаконно використовуючи довіреність від ОСОБА_11, уклала з позивачем ОСОБА_1 попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, та отримала від нього 10 000 (десять тисяч) доларів США.

Після цього, 25 липня 2006 року ОСОБА_10, використовуючи довіреність від ОСОБА_11, уклала зі ОСОБА_1 основний договір купівлі-продажу цієї ж квартири, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_15, отримавши від нього іще 8 000 (вісім тисяч) доларів США. Таким чином, ОСОБА_10 заволоділа шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_1 у сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США.

Цього ж дня, 25 липня 2006 року ОСОБА_10, використовуючи довіреність від ОСОБА_13, якою вона заволоділа злочинним шляхом, уклала зі ОСОБА_1 два нотаріально посвідчені договори про завдаток та попередній договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_4, отримавши від ОСОБА_1 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США.

Таким чином, ОСОБА_10 заволоділа шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_1 на загальну суму 40 000 (сорок тисяч) доларів США.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2011 року №0417/1-131/2011 ОСОБА_10 була визнана винною у шахрайстві, у тому числі щодо заволодіння двома вищевказаними однокімнатними квартирами, та її засуджено до позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією усього особистого майна та штрафом в дохід держави у сумі 1550,00 гривень.

Захищаючи свої права, ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з двома позовами про відшкодування йому матеріальної шкоди, завданої незаконними (злочинними) діяннями ОСОБА_10.

Рішеннями Амур-Нижньодніпровського районного суд у м. Дніпропетровська від 09 липня 2013 року по справі №199/2837/13-ц та по справі № 199/5590/13-ц стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочину, в сумі 175 846,00 гривень, та у сумі 91 761,52 гривень, відповідно. Обидва рішення Амур-Нижньодніпровського районного суд у м.Дніпропетровська від 09 липня 2013 року по справі № 199/2837/13-ц та по справі №199/5590/13-ц залишені без змін судом апеляційної інстанції та набрали законної сили.

За вказаними рішеннями Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видані два виконавчі листи, які ОСОБА_1 надав для примусового виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

У звязку з умисним невиконанням боржником ОСОБА_10 двох судових рішень на користь стягувача ОСОБА_1, останнім 13 травня 2015 року подано до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області заяву (повідомлення) про вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Відомості заяви ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001590.

04 лютого 2016 року державним виконавцем Ленінського ВДВС до Ленінського РВ ДМУ направлено подання про умисне невиконання боржником ОСОБА_10 вищевказаних двох судових рішень на користь ОСОБА_1 Вказані відомості подання державного виконавця були внесені до ЄРДР за № 0000449.

Постановою Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 від 15 лютого 2016 року вищевказані кримінальні провадження обєднано за єдиним № 0001590 та передано для проведення досудового розслідування до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в області.

Позивач зазначає, що досудове розслідування Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в області проводилось неефективно, зокрема кримінальне провадження неодноразово закривалось постановами слідчого.

У звязку з бездіяльністю як слідчого, так і органу досудового розслідування в цілому щодо проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001590, ОСОБА_1 неодноразово звертався за захистом своїх прав як до слідчого судді, так і до керівника органу досудового розслідування, а також до прокуратури Дніпропетровської області.

У відповідь на скаргу ОСОБА_1 до керівника органу досудового розслідування листом від 20 липня 2016 року повідомлено про те, що керівництво СВ ДВП ГУНП занепокоєно станом (незадовільним) досудового розслідування №0001590, та керівництвом неодноразово розглядались скарги ОСОБА_1 до різних інстанцій щодо неналежного досудового розслідування, а також цим листом вимагали від начальника СВ Ленінського ВП ДВП ОСОБА_16 взяти на контроль проведення розслідування, а всі рішення по кримінальному провадженню обовязково узгоджувати з керівництвом СВ ДВП ГУНП.

Незважаючи на це, усі необхідні слідчі (розшукові) дії не були виконані та постановою слідчого Ленінського РВ ДМУ від 21.09.2016 року кримінальне провадження було в черговий раз закрите.

За скаргою ОСОБА_1 постановою в.о. прокурора області від 27 вересня 2016 року була скасована постанова слідчого від 21.09.2016 року про закриття кримінального провадження; встановлений факт неефективності та незабезпечення органом досудового розслідування вимог статей 2, 7, 9, 91-93 КПК України, що триває із 14.05.2015 року до 27.09.2016 року; доручено проведення досудового розслідування органу вищого рівня СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, у звязку із неефективністю та для забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування.

Проведення досудового розслідування було доручене слідчому СВ Дніпровського ВП ГУНП в області ОСОБА_8.

12 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав слідчому Дишловій А.О. клопотання про залучення у кримінальному провадженні його потерпілим, на що постановою слідчого Дишлової А. від 14 грудня 2016 року у задоволенні даного клопотання було відмовлено.

За скаргою ОСОБА_1 ухвалою від 22.12.2016 року у справі 200/21698/16к Бабушкінський районний суд м.Дніпра встановив такі факти і ухвалив: «обставини події умисного невиконання ОСОБА_10 судових рішень на користь ОСОБА_1 є нескладними, не потребують багатьох слідчих дій та значного часу; незважаючи на це, по минуванню більше 18 місяців по справі майже не виконано жодної із слідчих дій, навіть тих, які очевидно необхідно виконати, незважаючи на те, що ОСОБА_1 багато разів звертався до слідчого з вимогою діяти; за таких обставин, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини (у справі «Ромашов проти України»), як джерело права, суд вважає, що заявник ОСОБА_1 зазнає моральної шкоди одночасно від бездіяльності органу досудового слідства». Також цією ухвалою скасоване рішення слідчого Дишлової А.О. від 14 грудня 2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим, та зобовязано визнати його потерпілим.

Враховуючи те, що суд у кримінальному провадженні не наділений правом визначати розмір моральної шкоди, заподіяної і органом, і посадовою особою цього органу, Громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» звернулась з даним позовом до суду за захистом прав члена цієї громадської організації ОСОБА_1.

Як зазначає позивач, незаконні дії слідчого Дишлової А.О. тривають та продовжують прийматись незаконні рішення. Так, 19 квітня 2017 року слідчий Дишлова А.О., не виконавши усіх необхідних слідчих (розшукових) дій, закрила кримінальне провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2017 року по справі №200/7981/17 скасовано незаконну постанову слідчого Дишлової А.О., та зокрема встановлено, що досудове слідство проведено не повно, зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, досліджено не повно. Таким чином, судом встановлені обставини, які прямо доводять факт незаконної бездіяльності слідчого Дишлової А.О..

31 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся, як потерпілий у кримінальному провадженні, до слідчого Дишлової А.О. із клопотанням про проведення одночасного допиту між ним та боржником ОСОБА_10 Дане клопотання ОСОБА_8 у передбачені законом строки не розглянула та ОСОБА_1 знову звернувся за захистом свого права до слідчого судді.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2017 року по справі №200/9391/17 встановлено, що слідчим Дишловою А.О. допущено протиправну бездіяльність, і рапорт, який наданий ОСОБА_8 до суду, підтвердив, що клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 31.05.2017 року до теперішнього часу не розглянуте, що і стало підставою для зобовязання слідчого Дишлову А.О. протягом двох днів розглянути клопотання ОСОБА_1 та повідомити його про результат розгляду.

02 червня 2017 року ОСОБА_1 із клопотанням про проведення одночасного допиту між ним та боржником ОСОБА_10 звернувся на особистий прийом до керівника органу досудового розслідування, однак керівником органу досудового розслідування також клопотання розглянуте не було.

Після цього ОСОБА_1 знову звернувся за захистом свого права до слідчого судді та ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2017 року по справі №200/9776/17 встановлено, що начальником СУ ГУНП в області допущено протиправну бездіяльність в частині нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 02.06.2017 року про виконання слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні №0001590, з яким потерпілий ОСОБА_1 звернувся саме до начальника СУ ГУНП, як керівника органу досудового розслідування (зареєстроване за №340о/пр.), оскільки його підлегла слідчий Дишлова А.О. не виконує рішення суду і не проводить одночасний допит між ОСОБА_1 та ОСОБА_10, та суд ухвалив зобовязати начальника СУ ГУНП протягом двох днів розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02 червня 2017 року № 340о/пр та повідомити про результат розгляду.

Також судовим рішенням від 23 червня 2017 року по справі № 200/10225/17 встановлено, що постанова слідчого Дишлової А.О. від 13.06.2017 року винесена з порушенням вимог КПК України та у порушення законних прав ОСОБА_1, як потерпілого, на одночасний допит із ОСОБА_10, зокрема постанова слідчого СВ ОСОБА_8 від 13 червня 2017 року скасована та зобовязано слідчого Дишлову А.О. на протязі пяти днів з моменту отримання копії ухвали провести одночасний допит між потерпілим ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_10. Згідно із супровідним листом до ухвали від 23.06.2017 року, СВ ДВП отримана ухвала 29 червня 2017 року, однак судове рішення слідчим Дишловою А.О. не було виконане.

07 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з аналогічним клопотанням до слідчого Дишлової А.О., яке зареєстроване за вхідним №С-154, однак відповідачка знову не розглянула клопотання ОСОБА_1 у встановлений законом строк, у зв'язку з чим ОСОБА_1 в черговий раз звернувся за захистом свого права до слідчого судді. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 липня 2017 року по справі № 200/12069/17 встановлено, що станом на день розгляду скарги клопотання слідчим не розглянуте, постанова про повну або часткову відмову у його задоволенні слідчим не винесена. До суду на момент розгляду скарги доказу, що підтверджує факт розгляду клопотання слідчим або прокурором, не надано. Таким чином, вимоги ст.220 КПК України слідчим не виконані, тому було зобовязано ОСОБА_8 протягом доби з моменту отримання копії даної ухвали розглянути клопотання від 07 липня 2017 року.

У звязку з тим, що слідчий Дишлова А.О. умисно не виконувала судове рішення від 23 червня 2017 року по справі № 200/10225/17, яке отримано в СВ ДВП 29.06.2017 року за вх.№4579, щодо проведення одночасного допиту між потерпілим ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_10, прокуратурою Дніпропетровської області 04 серпня 2017 року за даним фактом порушено кримінальне провадження № 0001023.

Оскільки начальник СУ ГУНП, як керівник органу досудового розслідування, умисно не виконує судове рішення від 15 червня 2017 року по справі № 200/9776/17, яке отримане СУ ГУНП 15.06.2017 року, щодо нерозгляду клопотання потерпілого ОСОБА_1, прокуратурою Дніпропетровської області 25 вересня 2017 року за даним фактом також було порушено кримінальне провадження № 0001189.

26 жовтня 2017 року слідчим прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_17 ОСОБА_1 залучено у кримінальному провадженні потерпілим та вручено памятку про права потерпілого.

Позивач зазначає, що незаконні діяння органу досудового розслідування в особі начальника слідчого управління вийшли за межі закону і вже кваліфікуються як кримінальне правопорушення, тобто є злочинними і тягнуть за собою не тільки цивільну відповідальність, а й кримінальну за ст. 382 КК України.

Однак, як зазначає позивач, незважаючи на наявність двох кримінальних проваджень №0001023 та №0001189, слідчий Дишлова А.О. та орган досудового розслідування своєю бездіяльністю продовжують порушувати права потерпілого ОСОБА_1.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до слідчого Дишлової А.О. про витребування із цивільної справи №199/5590/13-ц документальних доказів, яке зареєстроване за вхідним № С-288, однак слідчий Дишлова А.О. постановою від 30 жовтня 2017 року відмовила у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_1.

ОСОБА_1 знову звернувся за захистом свого права до слідчого судді та ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2017 року по справі №200/19348/17 встановлено, що станом на день розгляду скарги, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, вимоги ст. 214 КПК України щодо обовязкового внесення до ЄРДР заяви протягом доби з моменту її подачі слідчим не виконано. Також для можливості доведення факту дачі ОСОБА_10 завідомо неправдивих показань, на стадії досудового розслідування, є потреба у отриманні слідчим доступу, однак слідчий Дишлова А.О. не зверталась до слідчого судді для отримання доступу, що є підставою для задоволення скарги.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до слідчого Дишлової А.О. про витребування з цивільної справи № 199/2837/13-ц документальних доказів, яке зареєстровано за вхідним №С-289, однак слідчий Дишлова А.О. постановою від 30 жовтня 2017 року відмовила у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_1, у зв'язку з чим він знову звернувся за захистом свого права до слідчого судді та ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року по справі № 200/11977/17 встановлено, що станом на день розгляду скарги, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, вимоги ст.214 КПК України щодо обовязкового внесення до ЄРДР заяви протягом доби з моменту її подачі слідчою не виконано. Також для можливості доведення факту дачі ОСОБА_10 завідомо неправдивих показань, на стадії досудового розслідування, є потреба у отриманні слідчою доступу. Слідчий не зверталась до слідчого судді для отримання доступу, що є підставою для задоволення скарги.

Вищенаведені судові рішення беззаперечно доводять те, що станом на 22 листопада 2017 року слідчий Дишлова А.О. продовжує вчиняти незаконну бездіяльність у частині невиконання усіх необхідних слідчих дій, у порушення вимог статті 9 КПК України, та продовжує приймати незаконні рішення, які через їх незаконність скасовуються судом, внаслідок чого неможливо прийняти законне рішення у кримінальному провадженні.

Позивач зазначає, що така тяганина у кримінальному провадженні створюється безпосередньо слідчим Дишловою А.О. та при цьому керівник органу досудового розслідування не тільки неспроможний організувати роботу підлеглих йому слідчих, а навіть і сам особисто скоїв злочин та за цим фактом проводиться досудове розслідування.

Враховуючи зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану бездіяльністю органу досудового розслідування та бездіяльністю слідчого слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_8, вчинену при виконанні нею службових обовязків, у сумі 83200,00 гривень, а також стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять, що пов'язаний з явкою до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити у повному обсязі посилаючись на наявні в матеріалах справи докази.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Дніпропетровській області проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що у діях ОСОБА_2 управління Національної поліції в Дніпропетровській області відсутні ознаки бездіяльності та порушення прав позивача.

Відповідач слідчий слідчого відділу Дніпровського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_8 у судове засідання не зявилась, причин неявки суду не повідомляла, заперечень проти позову не надала, про дату і час розгляду справи повідомлялась належним чином (а.с. 69, 97, 108, 123, 147, 189).

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не зявився, про дату і час судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 96, 102, 185), причин неявки суду не повідомив, надав письмові заперечення проти позову та просив у позові відмовити (а.с.112-115).

Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подав до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції для примусового виконання виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_10 на його користь матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, в сумі 175 846 (сто сімдесят пять тисяч вісімсот сорок шість) гривень, яка стягнута рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суд у м.Дніпропетровська від 09 липня 2013 року по справі №199/2837/13-ц, та виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_10 на його користь матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, в сумі 91 761 (девяносто одна тисяча сімсот шістдесят одна) гривню 52 копійки, яка стягнута рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суд у м. Дніпропетровська від 09 липня 2013 року по справі 199/5590/13-ц.

У звязку з умисним невиконанням боржником ОСОБА_10 двох судових рішень, стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_1 13 травня 2015 року подав до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області заяву (повідомлення) про вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України. Відомості за заявою ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001590 (а.с. 22).

04 лютого 2016 року державним виконавцем Ленінського ВДВС до Ленінського РВ ДМУ направлено подання про умисне невиконання боржником ОСОБА_10 вищевказаних двох судових рішень на користь ОСОБА_1 Вказані відомості подання державного виконавця були також внесені до ЄРДР за №0000449 (а.с. 22).

Постановою Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 від 15 лютого 2016 року вищевказані кримінальні провадження обєднано за єдиним №0001590, та передано для проведення досудового розслідування до Ленінським РВ ДМУ ГУМВС України в області.

У звязку з бездіяльністю як слідчого, так і органу досудового розслідування в цілому, щодо проведення досудового розслідування кримінального провадження №0001590, ОСОБА_1 неодноразово звертався за захистом своїх прав як до слідчого судді, так і до керівника органу досудового розслідування, а також до прокуратури Дніпропетровської області.

У відповідь на скаргу ОСОБА_1 до керівника органу досудового розслідування ГУ НП в Дніпропетровській області листом від 20 липня 2016 року т.в.о. начальника СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП ОСОБА_16 (а.с.34) повідомлено про те, що: СВ Дніпропетровського ВП ГУНП занепокоєно станом розкриття та розслідування кримінального провадження №0001590, ч.1 ст.382 КК України за заявою ОСОБА_1 від 14.05.2015, у зв'язку з тим, що станом на 20.07.2016 рішення у провадженні не прийнято; СВ ДВП ГУНП, СУ ГУНП неодноразово розглядались скарги та звернення ОСОБА_1 до різних інстанцій з приводу неналежного проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, не притягнення до відповідальності винних осіб і тривале неприйняття рішення; встановлено, що СВ Ленінського ВП ДВП 27.11.2015, 10.05.2016 приймались рішення в порядку п.2 ч.1 ст.284 КПК України, які 04.01.2016, 06.07.2016 відповідно скасовані; вимагалося взяти на контроль подальше ведення досудового розслідування вказаного провадження та при прийнятті у ньому процесуальних рішень (повідомлення про підозру, прийняття рішення в порядку п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тощо), обов'язково погоджувати їх з керівництвом СВ ДВП ГУНП.

Постановою слідчого Ленінського РВ ДМУ від 21.09.2016 року кримінальне провадження було закрито та за скаргою ОСОБА_1 постановою в.о. прокурора області від 27 вересня 2016 року (а.с. 23) була скасована постанова слідчого від 21.09.2016 року про закриття кримінального провадження, та встановлено, що слідчим не вжито вичерпних заходів до встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, внаслідок чого не забезпечено повноту у досудовому розслідуванні; також зроблено висновок, що зазначені факти вказують на неефективність проведення досудового розслідування СВ Новокодацького відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Проведення досудового розслідування було доручено слідчому СВ Дніпровського ВП ГУНП в області ОСОБА_8.

12 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав слідчому Дишловій А.О. клопотання про залучення його у кримінальному провадженні потерпілим, та постановою слідчого Дишлової А. від 14 грудня 2016 року йому було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

За скаргою ОСОБА_1 ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2016 року у справі 200/21698/16к (а.с. 14) була скасована постанова слідчого Дишлової А.О. від 14 грудня 2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим, та зобовязано протягом трьох днів з дня утримання ухвали вручити співаку О.В. права потерпілого та внести відповідні відомості до ЄРДР №0001590. Також вказаною ухвалою було встановлено, що обставини події умисного невиконання ОСОБА_10 судових рішень на користь ОСОБА_1 є нескладними, не потребують багатьох слідчих дій, та значного часу; незважаючи на це, по минуванню більше 18 місяців, по справі майже не виконано жодної із слідчих дій, навіть тих, які очевидно необхідно виконати, незважаючи на те, що ОСОБА_1 багато разів звертався до слідчого з вимогою діяти.

У подальшому ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпро від 29 травня 2017 року по справі № 200/7981/17 була скасована постанова слідчого Дишлової А.О. від 19.04.2017 року про закриття кримінального провадження №0001590. Суд, касовуючи постанову від 19.04.2017 року про закриття кримінального провадження, вказав на те, що досудове слідство проведено не повно, зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови досліджені не повно (а.с. 88).

31 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до слідчої ОСОБА_8 із клопотанням про проведення одночасного допиту між ним і боржником ОСОБА_10, яке слідчим Дишловою А.О. у передбачені законом строки не було розглянуто. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпро від 09 червня 2017 року (справа №200/9391/17) встановлено, що слідчим Дишловою А.О. допущено протиправну бездіяльність, і рапорт який наданий ОСОБА_8 до суду, підтвердив, що клопотання потерпілого ОСОБА_1 від 31.05.2017 року не розглянуто, що і стало підставою для зобовязання слідчого Дишлову А.О. протягом двох днів розглянути клопотання ОСОБА_1 (а.с. 87).

02 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із клопотанням на особистий прийом до керівника органу досудового розслідування, який також клопотання не розглянув. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2017 року (справа №200/9776/17) встановлено, що начальником СУ ГУНП в області допущено протиправну бездіяльність в частині нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 02.06.2017 року про виконання слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні №0001590, з яким потерпілий ОСОБА_1 звернувся саме до начальника СУ ГУНП, як керівника органу досудового розслідування, та яке було зареєстроване за №340о/пр через те, що його підлегла слідчий Дишлова А.О. не виконує рішення суду і не проводить одночасний допит між ОСОБА_1 та ОСОБА_10, та суд ухвалив зобовязати начальника СУ ГУНП протягом двох днів розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02 червня 2017 року № 340о/пр та повідомити про результат розгляду (а.с. 138) .

13 червня 2017 року ОСОБА_1 оскаржив постанову слідчого Дишлової А.О. про відмову у проведенні одночасного допиту між ОСОБА_10 та ОСОБА_1. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 червня 2017 року (справа №200/10225/17) встановлено, що постанова слідчого Дишлової А.О. від 13.06.2017 року винесена з порушенням вимог КПК України, та у порушення законних прав ОСОБА_1, як потерпілого, на одночасний допит із ОСОБА_10, зокрема постанова слідчого СВ ОСОБА_8 від 13 червня 2017 року скасована; зобовязано слідчу ОСОБА_8 на протязі пяти днів з моменту отримання копії ухвали провести одночасний допит між потерпілим ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_10 (а.с. 132). Згідно із супровідним листом до ухвали від 23.06.2017 року, СВ ДВП отримало ухвалу 29 червня 2017 року, однак судове рішення слідчим Дишловою А.О. не було виконане.

07 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до слідчого Дишлової А.О., яке зареєстровано за вхідним №С-154, однак слідчий знову не розглянула клопотання ОСОБА_1 у встановлений законом строк, у зв'язку з чим ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до слідчого судді та ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року по справі № 200/12069/17 встановлено, що станом на день розгляду скарги клопотання слідчою не розглянуто, постанову про повну або часткову відмову в його задоволенні слідчою не винесено. До суду на момент розгляду скарги доказу, що підтверджує факт розгляду клопотання слідчою або прокурором не надано. Таким чином, вимоги ст. 220 КПК України слідчим не виконано, тому зобовязано ОСОБА_8 протягом доби з моменту отримання копії даної ухвали розглянути клопотання від 07 липня 2017 року (а.с. 130).

Через невиконання слідчим Дишловою А.О. ухвали суду від 23 червня 2017 року по справі №200/10225/17, прокуратурою Дніпропетровської області 04 серпня 2017 року порушено за даним фактом кримінальне провадження №0001023.

Також у звязку з тим, що начальник СУ ГУНП, як керівник органу досудового розслідування, умисно не виконує судове рішення від 15 червня 2017 року по справі №200/9776/17, прокуратурою Дніпропетровської області 25 вересня 2017 року порушено за даним фактом кримінальне провадження №0001189 (а.с. 181-182)

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із клопотанням до слідчого Дишлової А.О. про витребування із цивільної справи №199/5590/13-ц документальних доказів, яке зареєстроване за вхідним № С-288, однак слідчий Дишлова А.О. постановою від 30 жовтня 2017 року відмовила у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_1. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2017 року по справі № 200/19348/17 встановлено, що станом на день розгляду скарги, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, вимоги ст.214 КПК України щодо обовязкового внесення до ЄРДР заяви протягом доби з моменту її подачі, слідчим не виконано. Також для можливості доведення факту дачі ОСОБА_10 завідомо неправдивих показань, на стадії досудового розслідування, є потреба у отриманні слідчою доступу. Слідча не зверталась до слідчого судді для отримання доступу, що було підставою для задоволення скарги позивача (а.с. 215).

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувсяі з клопотанням до слідчого Дишлової А.О. про витребування із цивільної справи № 199/2837/13-ц документальних доказів, яке зареєстроване за вхідним №С-289, однак слідчий Дишлова А.О. постановою від 30 жовтня 2017 року відмовила у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_1, тому ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2017 року (справа № 200/11977/17) встановлено, що станом на день розгляду скарги, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесені, вимоги ст.214 КПК України щодо обовязкового внесення до ЄРДР заяви протягом доби з моменту її подачі слідчим не виконані. Також для можливості доведення факту дачі ОСОБА_10 завідомо неправдивих показань, на стадії досудового розслідування, є потреба у отриманні слідчою доступу. Слідча не зверталась до слідчого судді для отримання доступу, що знову стало підставою для задоволення скарги (а.с. 216).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з вимогами ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Підстави відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України; частина шоста даної статті встановлює, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу досудового розслідування відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з вимогами ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується не безпосередньо органами державної влади, а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством.

Верховний Суд Україні у постанові від 25 травня 2015 року у справі № 6-440с16 зазначив, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обовязок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до повноважень органів Державної казначейської служби України, визначених ст.43 Бюджетного кодексу України, та Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство України), зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 87 Бюджетного кодексу України, з Державного бюджету України здійснюються видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, зокрема на відшкодування збитків, заподіяних громадянам.

Пунктом 9 Розділу VI. Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України передбачено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету: рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до Державної казначейської служби України для виконання.

Суд застосовує положення ч.6 ст. 82 ЦПК України і вважає доведеним, що потерпілий ОСОБА_1 зазнає моральної шкоди від бездіяльності органу досудового слідства, як обставину, яка встановлена ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпро від 22.12.2016 року у справі 200/21698/16к. (а.с. 14).

Також, суд при вирішенні питання щодо причинно-наслідкового звязку між протиправною бездіяльністю слідчого Дишлової А.О. та бездіяльністю органу досудового розслідування і завданням позивачу моральної шкоди суд вважає за необхідне застосувати практику Єєвропейського суду з прав людини, а саме у справі "Ромашов проти України" (980-227) (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року, зазначену в пункті 26 «Відповідно до усталеної практики Суду термін "потерпілий" означає особу, на яку безпосередньо здійснюється вплив діями чи бездіяльністю. Існування порушення Конвенції (995-004) можливе навіть за відсутності шкоди. Отже, рішення чи захід на користь заявника не є в принципі достатніми для позбавлення його статусу потерпілого, якщо державні органи не визнали порушення, прямо або по суті, та не надали за це порушення компенсації ("Далбан проти Румунії", заява N 28114/95, параграф 44, ЄСПЛ 1999-VI).»

За таких обставин, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини (у справі «Ромашов проти України»), як джерело права, суд вважає, що заявник ОСОБА_1 зазнає моральної шкоди одночасно як від бездіяльності органу досудового слідства.

При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди суд застосував як джерело права практику Європейського суду з прав людини, зроблену судом у справі «Заїченко проти України» (Заява № 29875/02) від 22 листопада 2007 року, яке отримало статус остаточного 31.03.2008 р. як джерело права.

Розраховуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом враховується глибина та тривалість моральних страждань позивача, який тривалий час більше двох з половиною років (з 14 травня 2015 р. по теперішній час) багаторазово звертався до сдідчого, керівництва СВ ГУНП в Дніпропетровській області та до судів з приводу реалізації свого права, як потерпілого у кримінальному провадженні, на своєчасне досудове розслідування та повноти збирання доказів, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості займатися особистими та сімейними справами, в тому числі вихованням своєї неповнолітньої доньки, як наслідком є також обмеження часу у спілкуванні з оточуючими його рідними людьми та докладання зусилля для організації свого життя.

Надаючи оцінку усім зібраним по справі доказам, враховуючи усі вищезазначені обставини справи, суд вважає стягнути на користь ОСОБА_1 30 000,00 гривень моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Згідно зі ст.138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено: компенсація у цивільних справах за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, у зв'язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

Вихідними величинами для розрахунку компенсації за відрив від звичайних занять є законодавчо встановлений розмір заробітної плати та фактичні години відриву особи від звичайних занять.

Судом встановлено, що, у зв'язку з розглядом даної справи, позивач ОСОБА_1 з'являвся до суду апеляційної та першої інстанції у судові засідання в наступні дні 18.04.2017 року (а.с. 56), 20.06.2017 року (а.с. 93), 07.07.2017 року (а.с. 117), 01.09.2017 року (а.с. 141), 29.09.2017 року (а.с. 184), 10.11.2017 року (а.с. 152), 06.12.2017 року (а.с. 221).

З урахуванням часу призначення кожного із вказаних судових засідань та періоду перебування позивача у суді до моменту закінчення даних засідань, а також враховуючи, що на дорогу від місця проживання позивача до місцевого чи апеляційного суду та на зворотній шлях позивач витрачав кожного разу у середньому, зважаючи на особливості транспортного сполучення у м. Дніпрі, близько двох годин, суд вважає, що, у зв'язку з розглядом даної справи, позивач витратив на відвідування судів 14 (чотирнадцять) годин. Виходячи з погодинного мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи (19,34 грн.), розмір компенсації за відрив від звичайних занять дорівнює 270,76 грн., які суд вважає стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1.

Витрати по справі суд вважає віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 11, 12, 138, 258-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1174, 1176 ЦК України, пунктом 1 статті 6 та статтеюі 13 ( 995_004 ) та статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ), рішеннями у справі "Ромашов проти України" ( 980_227 ), п. 26, у справі «Заїченко проти України» ( 974-328 ), Постановою КМУ від 27 квітня 2006 р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація» в інтересах члена громадської організації ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Дніпропетровській області, слідчого СВ Дніпровського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування і органом досудового розслідування, - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять пов'язаний із явкою до суду 270 (двісті сімдесят) гривень 76 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: