Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 521/14164/14-ц

провадження № 61-1689св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Одеська міська рада Одеської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Одеської міської ради, подану представником ОСОБА_4, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року у складі суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.,

В С Т А Н О В И В :

07 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Позов обґрунтовано тим, що 08 червня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, позивач придбала однокімнатну квартиру № 2, загальною площею 30,00 кв.м в будинку АДРЕСА_1. Даний правочин був оформлений у простій письмовій формі, відповідно до якого відповідачка зобов'язалась протягом двох місяців оформити всі необхідні правоустановчі документи для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі- продажу.

ОСОБА_5 придбала квартиру у ОСОБА_2, яка була власником на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2010 року. На час звернення до суду із даним позовом з метою поліпшення своїх житлових умов ОСОБА_1 за власні кошти реконструювала дану квартиру. Однак позивач позбавлена права розпорядитися нею, як власник майна, так як на час звернення до суду відповідач ОСОБА_3 відмовляється від реєстрації квартири в добровільному порядку, а тому позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності на вказану вище квартиру.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року в складі судді Роїк Д. Я. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 08 червня 2013 року квартири № 2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 5-ти кімнат житловою площею 74,9 кв.м, загальною площею квартири - 96,7 кв.м.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що08 червня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, позивач придбала однокімнатну квартиру № 2, загальною площею 30,00 кв.м в будинку АДРЕСА_1. Даний правочин було оформлено у простій письмовій формі, а продавець зобов'язалась протягом двох місяців оформити всі необхідні правоустановчі документи для подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. ОСОБА_5 відмовилась у добровільному порядку оформити необхідні правовстановчі документи на квартиру АДРЕСА_1, що визнала під час розгляду даної справи. Крім того, з метою поліпшення своїх житлових умов позивач реконструювала спірну квартиру та є єдиним її власником, однак позивач позбавлена права розпорядитися нею, як власник майна, у зв'язку із чим суд першої інстанції вважав за можливе захистити порушене право позивача шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу від 08 червня 2013 року квартири № 2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та визнання за ОСОБА_1 права власності на указану квартиру, яка після реконструкції має загальну площу 96,7 кв.м.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року внесено виправлення в заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року в зазначенні номеру будинку, в якому знаходиться спірна квартира, а саме з «№ 7» на «№ 77».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6, про закриття апеляційного провадження. Провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою Одеської міської ради Одеської області на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року та на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 надав апеляційному суду клопотання про закриття апеляційного провадження у даній справі у зв'язку із порушенням Одеською міською радою строку на подання апеляційної скарги встановленого частиною третьою статті 297 ЦПК України, згідно вимог якої незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення. Оскаржене заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси ухвалено 07 жовтня 2014 року, а оскаржена ухвала Малиновського районного суду м. Одеси постановлена 09 лютого 2015 року. Оскільки Одеська міська рада Одеської області оскаржила в апеляційному порядку вказані судові рішення 29 березня 2017 року, тобто більш ніж через два роки після їх проголошення, суд апеляційної інстанції на виконання вимог частини третьої статті 297 ЦПК України закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник Одеської міської ради - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що при закритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вийшов за межі своїх повноважень, викладених у частині першій статті 307 ЦПК України. Питання про поновлення Одеській міській раді Одеської області строку на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції та відкриття апеляційного провадження у даній справі було вирішено апеляційним судом після усунень недоліків апеляційної скарги, у зв'язку із чим справа мала бути переглянута в апеляційному порядку. Одеській міській раді стало відомо про оскаржені судові рішення суду першої інстанції 21 березня 2017 року, про що свідчить відповідна розписка у матеріалах справи. Крім того, апеляційним судом не враховано, що Одеська міська рада подала указану апеляційну скаргу не в інтересах сторони у справі, а як юридична особа, яка представляє інтереси відповідної територіальної громади.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 статті 129 Конституції України у редакції на час постановлення ухвали апеляційного суду).

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що з моменту проголошення оскарженого в апеляційному порядку заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року та ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року до звернення Одеської міської ради Одеської області із апеляційною скаргою (березень 2017 року) минуло більше двох років, а тому незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження органом місцевого самоврядування у відкритті апеляційного провадження належить відмовити, а в разі його помилкового відкриття - провадження підлягає закриттю.

Колегія суддів касаційного суду із таким висновком суду апеляційної інстанції не погоджується.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України в редакції на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За змістом частини третьої статті 297 ЦПК України в указаній редакції, якщо апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, та підстави, вказані у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження. Незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 45 ЦПК України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Аналіз аналогічних за змістом положень абзацу 3 частини третьої статті 297 ЦПК України та частини другої статті 3, статті 45 ЦПК України у відповідній редакції свідчить про те, що йдеться саме про представництво названих органів та осіб, які не мають матеріально-правової заінтересованості у вирішенні справи. У разі коли орган державної влади чи місцевого самоврядування залучені до участі у справі як сторона спору, або не залучений до участі у справі як сторона у спорі, і він оскаржує рішення суду, то у цьому випадку він діє саме як особа, яка бере участь у справі чи повинна брати участь у справі, тобто як сторона у справі, а не захищає права чи свободи інших осіб.

У такому разі їх право на апеляційне оскарження регулюється загальними положеннями ЦПК України про апеляційне оскарження, з правом подавати клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку тощо.

Закриваючи апеляційне провадження через сплив річного строку, передбаченого абзацом 3 частини третьої статті 297 ЦПК України, апеляційний суд не врахував, що апеляційну скаргу Одеської міської радиОдеської області подано не з метою представництва інтересів інших осіб (частина перша статті 45 ЦПК України), а як юридичною особою, яка вважає, що не була залучена до участі у справі, яка представляє територіальну громаду, як власник спірного майна і ухваленим рішенням вирішено питання про її права та обов'язки.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Одеської області у складі судді Драгомерецького М. М. від 11 травня 2017 року заяву Одеської міської ради Одеської області про поновлення строку задоволено. Поновлено Одеській міській раді Одеської області строк на апеляційне оскарження заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року та ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року.

Таким чином, апеляційний суд не визначився із нормою, яка підлягала застосуванню, не дав належної оцінки поважності причин пропуску строку для апеляційного оскарження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У зв'язку з наведеним висновок суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження у даній справі, не відповідає як принципу верховенства права, Конституції України, так і нормам процесуального права, у зв'язку із чим ухвала апеляційного суду в силу не може вважатися законною й підлягає скасуванню, а справа направленню до апеляційного суду для продовження розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Одеської міської ради, подану представником ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 листопада 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С.П. Штелик