ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/929/18 Справа № 182/7065/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Багрова А.Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року, яке постановлено суддею Багровою А.Г. у м. Нікополі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/140401/3142/74, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримав в кредит грошові кошти в розмірі 13050,00 дол. США із сплатою 13% річних строком до 19.11.2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 014/140401/3142/74 від 20.11.2007 року, предметом якого є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, загальною площею 0,0552 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Посилаючись на неналежне виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором, внаслідок чого станом на 01.12.2016 року виникла заборгованість в розмірі 272 698,60 грн., позивач просив суд в рахунок погашення вказаної суми заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 20.11.2007 року № 014/140401/3142/74 - житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, загальною площею 0,0552 га, надану у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. за реєстровим № 3068 і зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 2505975, - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження; початкову ціну встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/140401/3142/74 від 19.11.2007 р., яка станом на 01.12.2016 року становить 272698,60 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 223010,36 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 49688,24 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 20.11.2007 року № 014/140401/3142/74 - житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, загальною площею 0,0552 га, надану у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. за реєстровим № 3068 і зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 2505975, - шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження; початкову ціну встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судові витрати в розмірі 4090,48 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати рішення суду. Зазначив, що судом не враховано, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім того, всупереч вимогам ст.ст. 38, 39, 43 Закону України «Про іпотеку» позивачем не зазначено вартості предмета іпотеки - початкової ціни для його подальшої реалізації, у зв'язку із чим вважає, що позивач обрав спосіб захисту права, який не є конкретним способом захисту в розумінні ст. 16 ЦК України, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, зазначив, що суд не врахував, що договором іпотеки визначено вартість предмета іпотеки, при цьому суд не з'ясував чи погоджуються сторони з такою оцінкою.

Позивач по справі, будучи завчасно, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Від відповідача по справі, до початку розгляду справи судом апеляційної інстанції, надійшло клопотання, в якому він не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та повністю підтримує доводи апеляційної скарги.

Отже, неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, правонаступником якого є позивач, укладено кредитний договір № 014/140401/3142/74, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримав в кредит грошові кошти в розмірі 13050,00 дол. США із сплатою 13% річних строком до 19.11.2027 року з цільовим призначенням - для придбання житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, загальною площею 0,0552 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-17).

19 травня 2009 року, 17 квітня 2015 року між сторонами укладено додаткові угоди до кредитного договору № 014/140401/3142/74 від 19.11.2007 року (а.с.21-22, 38-39).

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/140401/3142/74 від 19.11.2007 року, між сторонами 20.11.2007 року укладено договір іпотеки № 014/140401/3142/74, предметом якого є нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, загальною площею 0,0552 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. за реєстровим № 3068 і зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 2505975 (а.с. 45-48)

Згідно з п. 1.5. договору іпотеки від 20.11.2007 року № 014/140401/3142/74 сторонами узгоджена вартість предмету іпотеки в розмірі 82734 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, з огляду на наступне.

Частиною 1ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку"у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку".

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Згідно до вимог ст. 39 Закону України " Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У відповідності до роз'яснень п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України " Про іпотеку", так і положенням п. 4 ч. 215ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 19.11.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, правонаступником якого є позивач, укладено кредитний договір № 014/140401/3142/74, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримав в кредит грошові кошти в розмірі 13050,00 дол. США із сплатою 13% річних строком до 19.11.2027 року з цільовим призначенням - для придбання житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, загальною площею 0,0552 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-17).

На виконання умов кредитного договору відповідач отримав від банку кредитні кошти в розмірі 13050.00 дол. США для придбання житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, загальною площею 0,0552 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.49)

20.11.2007 року відповідач ОСОБА_2 придбав житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, загальною площею 0,0552 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, про що був укладений договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотокругу Мігуновим С.О. від 20.11.2007 року за р.№ 3068 (а.с.57-58).

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/140401/3142/74 від 19.11.2007 року, між сторонами 20.11.2007 року укладено договір іпотеки № 014/140401/3142/74, предметом якого є нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка, загальною площею 0,0552 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. за реєстровим № 3068 і зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 2505975 (а.с. 45-48)

Згідно з п.1.3. Договору іпотеки від 20.11.2007 року № 014/140401/3142/74 сторонами визначена заставна вартість предмета іпотеки в сумі 82734,00 грн.

Відповідно до Додаткової угоди №014/140401/3142/74/81-1-0-00/18727 від 17.04.2015 року, сторони дійшли згоди змінити валюту виконання кредитних зобов'язань з доларів США на гривні шляхом виділення другого траншу в розмірі 225 072,01 грн., встановити відсоткову ставку 19% річних та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів (а.с. 32-44). Зазначену додаткову угоду підписано сторонами, другий примірник цієї додаткової угоди ОСОБА_2 того ж дня отримав, про що в матеріалах справи наявна розписка (а.с.35)

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору від 19.11.2007 року № 014/140401/3142/74 у відповідача утворилась прострочена заборгованість перед банком, яка станом на 01.12.2016 року становить 272 698,60 гривень та складається із заборгованості по кредиту у розмірі 223010,36 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 49688,24 грн. (а.с.7-8), у зв'язку з чим позивачем на адресу позичальника ОСОБА_2 12.04.2016 року за вих. N 114-0000/15-71185 була направлена вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а. с. 50-53).

Відповідачем по справі вказана вимога позивача задоволена не була, між сторонами не було досягнуто домовленості щодо добровільної реалізації іпотечного майна та прощення залишкової заборгованості.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Відповідно до п. 5.5.3 Договору іпотеки , реалізація предмета іпотеки , на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, може проводитись , якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу Предмета іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем якщо така згода не досягнута - спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому початкова ціна не може бути нижчою за 90 відсотків вартості предмета іпотеки, визначеної шляхом оцінки.

Враховуючи наведене вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність та обґрунтованості позовних вимог та наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 20.11.2007 року № 014/140401/3142/74, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, загальною площею 0,0552 га, надану у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. за реєстровим № 3068 і зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним № 2505975. шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження; початкову ціну встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження.

Не можуть бути підставою для скасування рішення та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що всупереч вимогам ст.ст. 38, 39, 43 Закону України «Про іпотеку» позивачем не зазначено вартості предмета іпотеки - початкової ціни для його подальшої реалізації, у зв'язку із чим вважає, що позивач обрав спосіб захисту права, який не є конкретним способом захисту в розумінні ст. 16 ЦК України, а тому підстави для задоволення позову відсутні та про те, що суд не врахував, що договором іпотеки визначено вартість предмета іпотеки, при цьому суд не з'ясував чи погоджуються сторони з такою оцінкою, з огляду на наступне.

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

За змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Крім того слід зауважити, що Велика Палата Верхового Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року № 14-11цс18 дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не враховано, що до спірних відносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Відповідно до ч.1 п. Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Додаткової угоди №014/140401/3142/74/81-1-0-00/18727 від 17.04.2015 року, сторони дійшли згоди змінити валюту виконання кредитних зобов'язань з доларів США на гривні шляхом виділення другого траншу в розмірі 225 072,01 грн., встановити відсоткову ставку 19% річних та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів (а.с.32-44).

На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин, оскільки сторонами по справі було змінено валюту виконання кредитних зобов'язань з доларів США на гривні, в той час як вказаний закон може бути застосований лише до кредитів, наданим в іноземній валюті

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: