Справа № 447/1617/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/6624/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Копняк С.М., Крайник Н.П.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача Фрей Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий-Розділ» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий-Розділ» про визнання незаконними нарахування плати за послуги теплопостачання,-

встановила:

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_2. звернулась в суд з позовною заявою до ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» про захист прав споживачів, просила визнати незаконними нарахування відповідачем плати за послуги теплопостачання. Вимоги обгрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 Послуги централізованого опалення у вказаний житловий будинок надає ТзОВ «Енергія-Новий Розділ».

Рішенням виконавчого комітету Новороздільської міської ради № 85 від 09.03.2006р. їй надано дозвіл на виготовлення проектної документації на встановлення індивідуального опалення.

На підставі наведених рішень та дотримуючись проектно-технічної документації позивач від'єднала свою квартиру від загальної мережі теплопостачання будинку, встановила індивідуальне опалення та звернулася до Міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП для оформлення відповідного акта про прийняття в експлуатацію.

21.09.2006р. постійно діючою міжвідомчою комісією з розгляду питань, пов'язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП, затверджено Акт про прийняття в експлуатацію індивідуального (автономного) теплопостачання та відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під'їзду будинку) від внутрішньо-будинкових мереж ЦО і ГВП (протокол від 21.09.2006р. № 6).

Всупереч цьому, незважаючи на відключення її квартири від загальної мережі теплопостачання будинку та введення в експлуатацію індивідуально опалення, відповідач продовжує нараховувати плату за теплопостачання. З часу прийняття в експлуатацію індивідуального опалення 21.09.2006р. та по 30.04.2016 відповідач нарахував їй плату за теплопостачання в розмірі 19 055, 33 грн. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконними нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія - Новий Розділ» плати за послуги теплопостачання квартири АДРЕСА_1 за період з 21.09.2006р. по 30.04.2016р.

Рішення суду оскаржив відповідач ТзОВ «Енергія-Новий Розділ», вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач не дотрималася технічних умов на встановлення індивідуального опалення, про виконання яких неодноразово наголошувалось товариством.

Звертає увагу на те, що Акт про прийняття в експлуатацію індивідуального теплопостачання та відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП не погоджений представником виконавця послуг з ЦО і ГВП, яким є ТзОВ «Енергія-Новий Розділ», тому від»єднання квартири від послуг проведено в супереч Порядку.

Крім цього, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не взяв до уваги те, що споживачі, які встановили індивідуальні системи опалення, повинні оплачувати послуги з центрального опалення місць загального користування будинку.

Покликається на те, що суд першої інстанції не врахував та не задовольнив клопотання ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» про застосування наслідків спливу позовної давності.

Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Фрей Т.В. на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Звертаючись в суд з позовом про захист прав споживача позивач ОСОБА_2 покликалась на те, що відповідач ТзОВ «Енергія-Новий Розділ», як виконавець послуг централізованого опалення у її будинку, не надавав послуги у належній якості, що зумовило необхідність у встановленні автономного опалення. При цьому, встановивши індивідуальне опалення та ввівши його в експлуатацію, відповідач продовжує нараховувати їй плату за теплопостачання, що вважає незаконним.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач звертав увагу на необхідність виконання технічних умов на встановлення індивідуального опалення, що позивачем не дотримано, а єдиною умовою для не проведення нарахування за послуги з теплопостачання є належним чином оформлений та погоджений Акт про прийняття в експлуатацію індивідуального (автономного) теплопостачання та відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що відповідач не надав суду жодних доказів та переконливих пояснень, які б спростовували вимоги позивача.

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 21.09.2006р. фактично припинила отримувати послуги від відповідача з теплопостачання в свою квартиру, тому нарахування відповідачем оплати за опалення квартири здійснено безпідставно.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснено у порядку, що затверджений центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

З 01 серпня 2006 року виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання холодної та гарячої води, центрального водовідведення є ТзОВ «Енергія-Новий Розділ», на підставі рішення виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області № 367 від 28 серпня 2006 року.

Таким чином, згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24 квітня 2004 року № 1875-IV, ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» надає послуги з централізованого опалення, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами.

Відповідно до ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації, остання має право на стягнення заборгованості.

Згідно із п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Пунктом 24 Правил передбачено, що споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Зазначене положення повинно застосовуватись в контексті з положеннями пунктів 25-27 цих Правил.

Відповідно до п. 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

У п. 26 Правил, вказано, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4 затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (надалі - Порядок), який містить в собі імперативні норми, тобто норми, що не допускають будь - яких відхилень від вичерпного переліку прав і обов'язків тих чи інших суб'єктів.

Відповідно до п. 1.2. Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж.

Згідно з п. 2.1. Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Комісія після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові.

Відповідно до п. 2.2.1 Порядку при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення.

Згідно з п. 2.3. Порядку отримання технічних умов може виконуватися безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією.

Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно - монтажна організація на підставі договору із заявником.

Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.

Відповідно до п. 2.5. Порядку відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи.

Згідно з п. 2.6 Порядку по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Відповідно до п. 2.7. Порядку тільки після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Новороздільської міської ради № 85 від 09 березня 2006 року позивачу ОСОБА_6 надано дозвіл на виготовлення проектної документації на встановлення індивідуального автономного опалення в квартирах (а.с. 7, 12).

Згідно витягу з протоколу від 14.03.2006 року позивачу надано перелік організацій для отримання технічних умов на розробку проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП міста (а.с. 8, 9).

Відповідно до технічного погодження ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проектно-пошукових робіт з реконструкції опалення (а.с. 10).

Листом від 20.03.2006 року ОСОБА_2 повідомлено про перелік технічних умов на індивідуальне опалення та додаткові дані на виготовлення проетку індивідуального опалення (а.с. 13-14).

Висновком № 109/01 від 29.08.2006 року погоджено проект обладнання автономного опалення житлової квартири ОСОБА_6 (а.с. 22).

Рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП, оформленим протоколом від 21.08.2006 року № 6 затверджено АКТ про прийняття в експлуатацію індивідуального (автономного) теплопостачання та відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під»їзду, будинку) від внутрішньо-будинкових мереж ЦО і ГВП від 21.09.2006 року, яким підтверджено відключення квартири ОСОБА_2 від внутрішньо-будинкових мереж ЦО і ГВП (а.с. 23).

Таким чином, проведення відключення квартири позивачки ОСОБА_2 від мереж ЦО і ГВП відбулося з дотриманням вимог Порядку від 22.11.2005 № 4, а протилежні доводи апелянта, в тому числі про відсутність підпису на акті представника виконавця послуг з ЦО і ГВП, не спростовують висновків суду першої інстанції з цього приводу, оскільки АКТ про прийняття в експлуатацію індивідуального (автономного) теплопостачання та відключення квартири від внутрішньо-будинкових мереж ЦО і ГВП від 21.09.2006 року був затверджений на засіданні міжвіжомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП, що відповідно до п. 2.7. Порядку дає підстави для перегляду умов договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Крім цього, доводи апелянта щодо відхилення судом клопотання ТзОВ «Енергія-Новий Розділ» про застосування наслідків спливу позовної давності є безпідставними, оскільки вимога позивача про визнання незаконним нарахування відповідачем плати за послуги теплопостачання стосується періоду з 21.09.2006р. та по 30.04.2016р., відповідач власні вимоги про виконання зобов»язання не пред»являв, відтак відсутні підстави для висновку про сплив позовної давності.

Що стосується питання про обрання належного способу захисту, обраного позивачем, колегія суддів звертає увагу, що згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 Кодексу).

При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина 3 статті 16 Кодексу).

Отже, під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права у виді визнання незаконними нарахування відповідачем плати за послуги теплопостачання, а також висновку з цього приводу суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу, що з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судам належить зважати на ефективність обраного способу захисту.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

На переконання колегії суддів обраний позивачами спосіб захисту є ефективним та забезпечує поновлення порушеного права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ч. 4 ст. 258, ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий-Розділ» - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 січня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Копняк

Н.П. Крайник