Справа №760/3916/17
Провадження № 2/760/2905/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 лютого 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київметробуд» до ОСОБА_3, Солом'янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
28.02.2017 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в гуртожитку АДРЕСА_1.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є власником і балансоутримувачем вищевказаного гуртожитку.
29.06.1990 відповідачу ОСОБА_3 який з 25.01.2005 по 02.01.2015 перебував у трудових відносинах з Будівельно-монтажним управлінням №3 ПАТ «Київметробуд», було надано дозвіл на проживання на ліжко-місце в гуртожитку АДРЕСА_1
02.01.2015 ОСОБА_3 було звільнено з роботи за власним бажанням.
Відповідно до довідки № 10 від 20.10.2016 та Картки прописки (Форма А) відповідач ОСОБА_3 у вищезазначеному гуртожитку був зареєстрований на ліжко-місце з 26.06.1990 і проживав у ньому до 09.03.2006, а тому з березня 2006 йому не нараховувалась оплата за проживання.
З моменту самостійного виселення, тобто з 09.03.2006 по теперішній час відповідач жодного разу з наміром вселення і проживання в гуртожитку не з'являвся, відповідно не здійснює утримання жилої площі на не сплачує за користування нею та комунальними послугами, через прохідну гуртожитку не проходив.
20.10.2016 позивач направив відповідачу лист-вимогу щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку, проте вона повернулась без вручення, т.я. останній за вказаною адресою не проживає.
А тому, враховуючи, що відповідач сам залишив спірне жиле приміщення без поважних причин, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, позивач вважає, що відповідач втратив право користування наданою йому жилою площею відповідно до вимог ст. 71 ЖК Української РСР.
В судове засідання позивач свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. 15.02.2018 представник позивача подала суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, також від відповідача не надійшов відзив.
Згідно ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін, ухваливши заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, відповідно до поданої заяви.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, Управління реконструкції та будівництва ПАТ «Київметробуд» є структурним підрозділом ПАТ «Київметробуд» та має на балансі будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку) № 5 від 23.01.2017, виданої УРБ ПАТ «Київметробуд» вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є наймачем та значиться зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2 з 1990 року.
З довідки № 10 від 20.10.2016, виданої УРБ ПАТ «Київметробуд», вбачається, що гр. ОСОБА_3 має реєстрацію на ліжко-місце в АДРЕСА_1, проте 09.03.2006 вибув з гуртожитку і по теперішній час там не проживає, а тому оплата за проживання йому не нараховувалась.
Відповідно до Актів комісії у складі зав. гуртожитком, кастелянки та чергової від 28.05.2015, 30.09.2015, 15.12.2015, 30.03.2016, 29.06.2016, 15.09.2016, 15.12.2016, 23.01.2017, 13.11.2017 та 18.01.2018 вбачається, що гр. ОСОБА_3 в гуртожитку АДРЕСА_1 не проживає, через прохідну гуртожитку не проходить, оплату за проживання не здійснює.
Таким чином, дослідивши наведені докази по справі в їх сукупності, суд встановив, що відповідач, будучи зареєстрованим у вищевказаному гуртожитку з 1990 року, після добровільного виселення 09.03.2006 жодного разу там не проживав та не з'являвся, не цікавиться житлом, не несе витрат по його утриманню, по оплаті комунальних послуг, поважних причин через які відповідач був відсутній понад шість місяців судом не встановлено.
Згідно ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.85 №2 роз'яснено, що в силу ст. 61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Враховуючи обставини викладене вище, суд дійшов до висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в гуртожитку АДРЕСА_1 понад шість місяців без поважних причин і тому втратив право користування даним жилим приміщенням в зв`язку з чим позовні вимоги ПАТ «Київметробуд» в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то дана вимога не відповідає можливим способам захисту його прав у контексті обставин даної справи.
Зняття особи з реєстраційного обліку являє собою сукупність дій, вчинення яких віднесено до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, відповідно до Постанови Кабінету України №207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру».
Підставою для зняття особи з реєстраційного обліку відповідним органом місцевого самоврядування серед інших є рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому порядку можуть бути оскаржені дії органу місцевого самоврядування щодо відмови у знятті особи з реєстраційного обліку.
В даному випадку, належним способом захисту прав позивача є визнання судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішення про визнання відповідача такими, що втратив право користування спірним житлом є правовою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання за спірною адресою.
Виходячи з наведеного вимоги позивача про зобов'язання відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної державної адміністрації зняти відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання за спірною адресою задоволенню не підлягають.
З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1 600 грн., а саме пропорційно задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст. ст. 6,7, 12-13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282, 354-355 ЦПК України, -
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в гуртожитку АДРЕСА_1.
В задоволенні інших вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Київметробуд» витрати з оплати судового збору в розмірі 1 600 гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя В.В. Лазаренко