Апеляційний суд Житомирської області
Справа №607/2-160/2011 Головуючий у 1-й інст. Гресько В. А.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Галацевич О.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Житомирська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2013 року, яке ухвалено суддею Гресько В.А. в смт. Ємільчино Житомирської області

в с т а н о в и в:

У березні 2011 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» в особі відділення «Житомирська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» (надалі - ПАТ КБ «ВТБ Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість за кредитним договором №20.00.000061 від 11.07.2008 року в сумі 444700,70 грн. та судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначило, що 11.07.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №20.00.000061, на підставі якого відповідачу було надано кредит в сумі 67750 доларів США, з кінцевим строком погашення до 10.07.2028 року, із сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами.

Цього ж числа, з метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №20.00.000061/з, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 по поверненню кредиту між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №20.00.000061/п від 11.07.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_4 поручився перед банком за виконання ОСОБА_3 зобов'язань по кредитному договору.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх обов'язків за кредитним договором, 22.12.2009 року Ємільчинським районним судом Житомирської області було винесено рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» по кредитному договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. В подальшому вищезазначена квартира була продана з аукціону 31.01.2011 року за 231054 грн., з них 22122 грн. 14 коп. було утримано ВДВС Корольовського району, як виконавчий збір. Таким чином банк отримав від реалізації предмету іпотеки лише 208931 грн. 86 коп., які були направлені на погашення заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договору. Проте станом на 22.02.2011 року залишилась непогашеною заборгованість в розмірі 444700 грн. 70 коп., яку банк просив стягнути з відповідачів на свою користь в солідарному порядку.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість по кредитному договору №20.00.000061 від 11.07.2008 року в сумі 444 700 грн. 70 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати на ухвалили нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що судом не врахована та обставина, що рішенням Ємільчинського районного суду від 22.12.2009 року по справі №2-352/2009 з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» була стягнута заборгованість по кредитному договору за рахунок предмету іпотеки. Відповідно до додаткового рішення Ємільчинського районного суду від 27.04.2010 року по справі №2-352/2009, на користь ВАТ «ВТБ Банк» з ОСОБА_3, за рахунок заставного майна, стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 543 426,85 грн. 31 січня 2011 року предмет іпотеки було реалізовано на прилюдних торгах, у зв'язку з чим 17.02.2011 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Житомирського МУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення у зв'язку з повним фактичним виконанням. Зазначене не було враховане судом при ухваленні оскаржуваного рішення, що фактично призвело до того, що ОСОБА_3 було двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме зобов'язання. Крім того, апелянт вважає, що 09.02.2009 року позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, надіславши ОСОБА_3 повідомлення з вимогою сплатити суму простроченої заборгованості по основному боргу та прострочених процентах за користування кредитом, чим змінив дату виконання основного зобов'язання. Оскільки Банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до умов кредитного договору, не пред'явив вимоги (позову до суду) до поручителя про виконання зобов'язання, то фактично порука є припиненою, а тому вимога про стягнення суми заборгованості по кредиту з ОСОБА_6 є безпідставною.

Позивач ПАТ «ВТБ Банк» проти апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2013 року залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Зазначає, що твердження представника відповідача ОСОБА_3 про те, що задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, призведе до порушення ст. 61 Конституції України та повторного стягнення суми боргу по вказаному кредитному договору суперечать вимогам ст. 599 ЦК України, оскільки зобов'язання припиняються по факту отримання кредитором повної суми заборгованості, а не внаслідок часткового погашення заборгованості за рішенням суду. Також вважає, що у даному випадку порука не була припинеа, оскільки банком строк виконання основного зобов'язання відповідно до вимог від 21.01.2009 року та 09.02.2009 року, які були направлені боржнику, не було змінено і кінцевим строком повернення грошових коштів залишається 10 липня 2028 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги і просив рішення скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.

Судом встановлено, що 11.07.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №20.00.000061 на підставі якого відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит на суму 67750 доларів США, з кінцевим строком погашення до 10.07.2028 року, із сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами, на умовах повернення коштів у розмірах та строки, встановлених договором.

Відповідно до п. 4.4 кредитного договору боржник зобов'язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання виконання зобов'язання у випадку порушення своїх зобов'язань за кредитним договором, в тому числі несплату процентів за користування кредитом.

Згідно п.п. 8.1, 8.2 кредитного договору відповідач повинен щомісяця в період з 11 по 18 число кожного місяця сплачувати проценти по кредиту. Сума щомісячного погашення кредиту повинна бути не менше ніж 282 долари США 29 центів.

11 липня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №20.00.000061/з, згідно якого відповідач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 по зазначеному кредитному договору, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №20.00.000061/п від 11.07.2008 року.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши кошти за кредитним договором. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання виконував неналежним чином.

У зв'язку з чим, рішенням Ємільчинського районного суду Житомирського області від 22.12.2009 року по справі №2-352/2009 було стягнуто заборгованість з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» по кредитному договору за рахунок предмету іпотеки. В подальшому квартира АДРЕСА_1 була продана з аукціону за 231 054 грн., з них сума в розмірі 22122 грн. 14 коп. як виконавчий збір була утримана на користь ВДВС Корольовського району

В свою чергу, ПАТ «ВТБ Банк» отримало від реалізації предмету іпотеки лише 208931 грн. 86 коп., які були направлені на погашення заборгованості ОСОБА_3 по кредитному договору №20.00.000061 від 11.07.2008 року.

Проте станом на 22.02.2011 року залишилась непогашеною заборгованість в розмірі 444 700 грн. 70 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 428 361 грн. 80 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 11295 грн. 91 коп., заборгованості за пенею в розмірі 5042 грн. 91 коп.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Вирішуючи спір у справі, суд врахував вищевказані вимоги закону та встановивши, що відповідач ОСОБА_3 належним чином зобов'язань, передбачених кредитним договором, не виконує, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з боржника заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, навівши відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги про те, що задоволення даних вимог призведе до подвійного стягнення суми боргу за кредитним договором є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Під час розгляду справи було встановлено, що рішенням Ємільчинського районного суду Житомирського області від 22.12.2009 року по справі №2-352/2009 зобов'язання за кредитним договором було виконано лише частково і станом на 22.02.2011 року заборгованість за договором складає 444 700 грн. 70 коп.

Таким чином, твердження представника відповідача ОСОБА_3 про те, що задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, призведе до порушення ст. 61 Конституції України та повторного стягнення суми боргу по вказаному кредитному договору суперечить вимогам ст. 599 ЦК України, оскільки зобов'язання припиняються по факту отримання кредитором повної суми заборгованості, а не внаслідок часткового погашення заборгованості за рішенням суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_7 є незаконним та підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктами 4.4, 6.2, 6.3 Кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов договору, а Позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані відсотки у разі порушення своїх зобов'язань за Кредитним договором. У цьому випадку позичальник зобов'язаний зробити повне погашення заборгованості за цим договором протягом 30 календарних днів з моменту одержання вимоги банку.

Згідно з п.п.4,5 договору поруки передбачено, що у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за кредитним договором, Боржника і Поручитель несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

Відповідно до п.12 Договору поруки №20.00.000061/п від 11.07.2008 року даний договір вступає в дію з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_3 первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 10.07.2028 року, сплачуючи її щомісячними рівними платежами згідно з Додатком до кредитного договору.

Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2009 року ПАТ «ВТБ Банк» надіслав позичальнику ОСОБА_3 повідомлення з вимогою сплатити до 28.01.2009 року суму простроченої заборгованості по кредитному боргу та прострочених процентів за користування кредитом. У випадку непогашення вказаної заборгованості Банк попередив Позичальника про дострокове стягнення всієї суми заборгованості у примусовому порядку.

09 лютого 2009 року ПАТ «ВТБ Банк» надіслав ОСОБА_3 повторне повідомлення з вимогою до 27.02.2009 року сплатити суму простроченої заборгованості по основному боргу та прострочених процентав за користування кредитом. У випадку непогашення вказаної заборгованості Банк попередив Позичальника про дострокове стягнення всієї суми заборгованості у примусовому порядку.

15 жовтня 2009 року позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до Ємельчинського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором за рахунок заставного майна в розмірі 543 426 грн. 85 коп.

Отже, враховуючи, що Банк на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України, Кредитор зобов'язаний був протягом шести місяців пред'явити позов до поручителя.

Крім того, з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію одного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки розуміється, як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь якої іншої вимоги до поручителя.

За таких обставин, враховуючи, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до пункту 4.4, 6.2 кредитного договору, не пред'явив вимоги (позову до суду) до поручителя про виконання зобов'язання, суд дійшов висновку про припинення зобов'язання ОСОБА_4 за договором поруки.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 23 липня 2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Житомирська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, місце проживання : АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №20.00.000061 від 11.07.2008 року в сумі 444 700 грн. 70 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 428 361 грн. 80 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 11295 грн. 91 коп., заборгованості за пенею в розмірі 5042 грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» понесені судові витрати в розмірі 1700 грн.

У задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №20.00.000061 від 11.07.2008 року з поручителя ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 березня 2018 року.

Головуючий: Судді: