Справа № 685/1315/18
Провадження № 2/685/259/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2018 року смт Теофіполь

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт Теофіполь

справу за позовом ОСОБА_1 до Гаврилівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що 16 вересня 2013 року померла її мати ОСОБА_2, якій належав житловий будинок розташований за адресою: Хмельницька область, Теофіпольський район, село Медисівка, вул. Молодіжна, 9. Позивач, як спадкоємець першої черги, звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 у зв'язку із відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2, оскільки її брат ОСОБА_3 відмовився від спадщини, яка залишилася після смерті матері. Просить позов задовольнити, визнати за нею право власності на житловий будинок розташований за адресою: Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Медисівка, Молодіжна, 9 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 16 вересня 2013 року.

Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно в суд не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач, вчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, в суд не зявився, подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутності його представника.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи по суті у відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, згідно ст 1218 ЦК України, входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст.1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За приписами ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В судовому засіданні встановлено, що батьками позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (свідоцтво про народження). Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові позивач змінила прізвище з «Переймибіда» на «Лівшун». ОСОБА_2 померла 16 вересня 2013 року (свідоцтво про смерть). Відповідно до заяви від 08.11.2013 , ОСОБА_3 відмовився від спадщини. Відповідно до довідки державного нотаріуса від 11.09.2018 року та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа та єдиним спадкоємцем за законом є позивач. Згідно з постановою державного нотаріуса від 11 вересня 2018 року, позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері у звязку із відсутністю документа, який посвідчує право власності на житловий будинок №9 по Молодіжна, 9 в с. Медисівка Теофіпольського району. Відповідно до довідок виданих виконкомом Гаврилівської сільради, житловий будинок №9 по вул. Інтернаціональна в с. Медисівка Теофіпольського району, належав померлій ОСОБА_2, яка ним володіла та користувалася, житловий будинок до комунальної власності територіальної громади не належить, рішенням 5 сесії Гаврилівської сільської ради від 23 березня 2016 №4 в с.Медисівка вул Інтернаціональна перейменована на вул Молодіжну.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що згідно техпаспорту, житловий будинок був збудований у 1969 році. У 1969 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації (правова позиція викладена у постанові ВСУ від 18.12.2013 справа №6-137цс13).

Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцеві ОСОБА_2 належало право власності на житловий будинок №9 по вул. Молодіжна в с. Медисівка Теофіпольського району Хмельницької області, тому враховуючи, що позивач є спадкоємцем померлої за законом, позов необхідно задовольнити.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 1216,1218 1296,1297 ЦК України, ст. 12, 81, 89, 200, 206, 265 ЦПК України, районний суд

ухвалив :

позов ОСОБА_1 до Гаврилівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок №9 з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Молодіжна в с. Медисівка Теофіпольського району Хмельницької області в порядку спадкування після померлої 16 вересня 2013 року ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуючий