Справа № 640/2264/18
У Х В А Л А

(про відмову у відкритті провадження)

16 лютого 2018 року Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1), зацікавлена особа - Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області про встановлення факту народження дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулась до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить підтвердити (встановити) факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 року особи ОСОБА_2 від батьків: матері - заявника та батька в порядку ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) ОСОБА_3 В обгрунтування вказаних підстав посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Сімферополь заявник народила дитину ОСОБА_2, та 28.10.2008 року ВРАЦС Сімферопольського районного управління юстиції в АРК видав заявникові свідоцтво про народженя дитини, в якому не зазначено відомості про батька дитини - за вказівкою матері. Внаслідок неправильного оформлення Свідоцтва зацікавлена особа відмовляє заявнику у наданні витягу з Державного реєстру АЦСГ про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК. Заявник зверталась до зацікавленої особи із заявою про внесення змін до Свідоцтва дитини, про те відповіді їй надано не було, що позбавляє заявника здійснити виїзд своєї дитини, оскільки є неможливим отримання письмової згоди на виїзд від неіснуючого батька, що суттєво впливає на права та інтереси заявника та її неповнолітньої дитини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значущість, і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб'єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв'язок із певним суб'єктивним матеріальним правом.

Таким чином, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з заяви, заявник просить встановити вказаний юридичний факт для виїзду дитини ОСОБА_2 за межі України, оскільки були невірно зазначені відомості про її народження.

Пленумом Верховного Суду України у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Нормативно-правовим актом, яким врегульовані питання внесення змін до актових записів цивільного стану є Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 р.

Відповідно до зазначених Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Таким чином, Правилами передбачено позасудовий порядок вирішення питань щодо внесення змін до актових записів, і у разі складання висновку про відмову у внесенні змін до актових записів цивільного стану така відмова оскаржується в судовому порядку. В своїй заяві заявник вказує, що зацікавлена відмовляється надати заявникові необхідну їй адміністративну послугу, та надати їй Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК, та ніякої відповіді на її запити не надає.

За таких обставин, суд приходить до висновку про неможливість розгляду заявлених вимог в окремому провадженні та відмову у відкритті провадження, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до правила п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд відмовляє заявникові у відкритті провадження за вказаною заявою за наведених вище підстав, та роз'яснює її право на звернення з вказаним позовом в порядку адміністративного судочинства в разі відмови відповідного органу в установленні такого факту або наданні послуги, або оскарження бездіяльного відповідного державного органу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 186, 315 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1), зацікавлена особа - Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області про встановлення факту народження дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі - відмовити.

Роз'яснити заявнику її право на звернення з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали складено 16 лютого 2018 року.

Суддя Г.А. ЗУБ