ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1415/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Расуловою А.А., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, відповідач) про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_4Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі договору дарування від 28.03.2017 позивач набула у власність квартиру АДРЕСА_1. У вказаній квартирі з 2004 р. зареєстрований її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_3, шлюб з яким розірвано 19.03.2013. З того часу відповідач не являється членом сім'ї позивача, вони не пов'язані спільним побутом та взаємними правами. Фактично відповідач у квартирі не проживає більше року. Реєстрація ОСОБА_3 у квартирі перешкоджає позивачу як власнику в повній мірі реалізовувати свої права на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, також позивач змушена сплачувати завищені комунальні послуги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої вимоги підтримала пославшись на викладені у позовній заяві обставини. Пояснила, що ще у жовтні 2016 р. її колишній чоловік зібрав речі і виселився з квартири. Після того він у квартиру не повертався, вселитись не намагався, де фактично він проживає, їй не відомо.

Відповідач ОСОБА_3 викликався в суд в порядку, встановленому ч. 5, 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції Закону України від 18.03.2004 № 1618-IV), - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення у пресі, проте в судове засідання він не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

На підставі договору дарування квартири від 28.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н.М., номер в реєстрі № 1657, ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 8-9).

Згідно даних довідки від 07.02.2014 № 4, виданої об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Лада» (далі - ОСББ «Лада»), у вищевказаній квартирі перебувають

на реєстраційному обліку позивач ОСОБА_2, її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_3 та їх діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідач вселився у спірну квартиру та зареєстрував своє місце проживання у ній у 2004 р. за згодою її тодішнього власника - батька його дружини ОСОБА_7

В 2013 р. шлюб між сторонами розірвано, що засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19.03.2013 серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, перебуваючи на реєстраційному обліку у спірній квартирі, понад рік не проживає у ній без поважних причин.

Вказані обставини підтверджуються даними актів від 11.11.2016, 14.12.2016, 01.02.2017, 22.03.2017, 15.05.2017, 11.10.2017, 14.12.2017, 22.01.2018, складених комісією ОСББ «Лада», та показаннями свідків.

Свідок ОСОБА_8 пояснила в суді, що проживає по сусідству з позивачем, у квартирі № 133, і періодично, приблизно раз на тиждень, буває у спірній квартирі. Останній рік відповідача вона взагалі не бачила, його речі у квартирі відсутні, а до того між колишнім подружжям були постійні скандали, які часто закінчувались викликом поліції. Де на даний час проживає відповідач, їй невідомо.

З показань ОСОБА_9 вбачається, що вона працює консьєржем у будинку, в якому розташована спірна квартира. Як пояснила свідок, раніше позивач часто викликала поліцію через скандали у сім'ї, але вже більше року як вони разом не проживають, впродовж цього часу вона відповідача жодного разу не бачила.

Вирішуючи даний спір, суд керується положеннями цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, основні способи його захисту, сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом та підстави та умови, за яких член сім'ї власника втрачає право на користування житлом.

Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім'ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України).

Судом встановлено, що на момент набуття позивачем ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру відповідач членом її сім'ї вже не був, у спірній квартирі він не проживає без поважних причин понад 1 рік, його майно у житлі відсутнє, впродовж цього часу він житловою площею не цікавився і комунальних послуг не сплачував, угод щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом сторони не укладали.

Отже зважаючи на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального законута ураховуючи, що перебування відповідача на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить позивачу, перешкоджає останньому у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позову про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 640 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: