Головуючий суду 1 інстанції - Шкиря В.М.
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 417/4397/17
Провадження № 22ц/782/990/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Яреська А.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого Банк зобов'язався надати останньому кредит у сумі 260 000 грн., строком -до 23.10.2018 року, а ОСОБА_2 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит та сплатити плату за його користування (проценти) в розмірі 26 % річних.

З метою забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 23.10.2008 року між Банком та відповідачами було укладено Договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 134,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах на праві приватної власності.

21вересня 2015 року між АТ «УкрСибббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.10.2008 року, укладеним між АТ УкрСиббанк" та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

29 вересня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення права вимоги № 2 за Договорами іпотеки доДоговору Факторингу № 27 від 21.09.2015 року.

ОСОБА_2 неналежно виконує свої зобов'язання за кредитним договором № 0 від 23.10.2018 року, внаслідок чого станом на 21.09.2015 року він має заборгованість, яка становить 376669,34 грн.

З огляду на викладене, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 23.10.2008 року у сумі 376669,34 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 134,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках на праві приватної часткової власності, шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною 239 800 грн.

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 16.11.2017 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Встановлено, що 23.10.2008 року між АКІБ "УкрСиббанк" (в подальшому найменування банку змінено на ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого Банк надав останньому кредит в сумі 260 000 грн. на споживчі потреби, строком - до 23.10.2018 року, а ОСОБА_2 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит. За користування кредитними коштами ОСОБА_2 зобов'язався сплатити проценти в розмірі 26 % річних (а.с.4).

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 0

23.10.2008року між Банком (іпотекодержателем) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (іпотекодавцями) було укладено Договір іпотеки, за умовами якого було передано в іпотеку житловий будинок з прибудовами, загальною площею 134,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, співвласниками якого в рівних частинах на праві приватної часткової власності є співвідповідачі (а.с.13-16).

21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСибббанк" та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.10.2008 року, укладеним між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 18- 19).

22 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСибббанк" та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» підписано акт приймання передачі реєстру боржників (а.с.20).

Згідно реєстру до Договору факторингу № 27 від 21.09.2015 року ОСОБА_2 має заборгованість за кредитним договором у сумі 376669 грн. 34 коп. (а.с.21)

29 вересня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ "УкрСиббанк" укладено Договір про відступлення права вимоги № 2 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу № 27 від 21.09.2015 (а.с.22).

Згідно реєстру боржників до Договору про відступлення права вимоги № 2 ОСОБА_2 значиться в якості боржника та має заборгованість у сумі 376669 грн. 34 коп. (а.с.25).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки ОСОБА_2 неналежно виконував свої зобов'язання за кредитним договором № 0 від 23.10.2008 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у останнього утворилася заборгованість за вказаним договором, яка станом на 21.09.2015 становить 376 669 грн. 34 коп.

Вказані висновки у повній мірі підтверджуються матеріалами справи, рішення суду в частині встановлення факту наявності та визначення розміру заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором № 0 від 23.10.2008 року в апеляційному порядку не оскаржується.

Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції посилався на те, що право позивача не можна вважати порушеним, оскільки позивач звернувся до суду не дотримуючись умов укладеного ним іпотечного договору, який є обов'язковим для виконання не тільки відповідачами, але й позивачем. Позивач не посилався на обставини, які унеможливлюють самостійну реалізацію предмета іпотеки банком відповідно в позасудовому порядку згідно з процедурами, які встановлені законодавством.

З таким висновком суду погодитись не можливо з наступних підстав.

В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 вищевказаного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до Договору іпотеки, укладеного 23.10.2008 року з метою забезпечення виконання зобовязань боржника за кредитним договором № 0, ОСОБА_2 і ОСОБА_3(іпотекодавці) передали в іпотеку іпотекодавцю житловий будинок з прибудовами, загальною площею 134,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, співвласниками якого на праві приватної часткової власності вони є в рівних частинах (а.с.13-16).

У відповідності до п. 4.1 Договору іпотеки іпотекодержатель у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Разом із тим, пункти 5.1 та 5.2 Договору встановлюють, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема, отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Однак, частиною 2 статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші

встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому пунктами 4.2 та 4.4 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

Разом із тим, п.4.3 вказаного Договору чітко встановлено, що право визначення способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.

Також право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу саме на підставі рішення суду передбачено ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» та ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки іпотекодержателем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 значиться ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 15-звор, 16).

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не дотримуючись умов укладеного ним іпотечного договору про позасудове врегулювання спору та безпідставно відмовив у повному обсяі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в задоволенні позову.

Разом із тим, частиною 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що при реалізації права іпотекодержателя на продаж від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Обумовлена сторонами ціна предмета іпотеки зафіксована в п.1.2. Договору іпотеки та становить 828 800 грн.(а.с.13-звор.).

Разом із тим, згідно звіту про оцінку від 06.02.2017 року вартість житлового будинку, загальною площею 134,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 239 800 гривень (а.с. 17).

Позивач у своїй позовній заяві просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 жовтня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за ціною 239 800 грн.(а.с.3-звор.).

Встановлено, що обумовлена за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем ціна продажу предмета іпотеки становить 828 800 грн., а не 239 800 грн. (а.с.13-звор.).

Ринкова ж вартість предмета іпотеки в розмірі 239 800 гривень, визначена 06 лютого 2017 року на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, є такою, що не може бути взята до уваги, оскільки 6-місячний термін дії звіту про оцінку сплив ще 06 серпня 2017 року (а.с. 17-звор.).

Крім того, частиною 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова (а не остаточна) ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Разом із тим, на думку колегії суддів, зазначення початкової ціни предмета іпотеки в рішенні суду стосується виключно випадків подальшої реалізації предмета іпотеки на торгах, що передбачають можливість збільшення ціни (зокрема - на прилюдних торгах, аукціонах) та не стосуються випадків реалізації права іпотекодержателя на продаж від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Марківського районного суду Луганської області від 16.11.2017 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.10.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У задоволенні інших позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовити.

Крім того, приймаючи до уваги положення ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на відшкодування судових витрат по 5932 грн. з кожного - суму судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви та апеляційної скарги (а.с.1, 143).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити частково.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в розмірі 376 669 (триста сімдесят шість тисяч шістсот шістдесят дев'ять) грн. 34 коп. за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23 жовтня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 134,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на праві приватної часткової власності, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У задоволенні інших позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на відшкодування судових витрат по 5932 (п'ять тисяч дев'ятсот тридцять дві) грн. 54 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 19.01.2018 року.

Головуючий

Судді: