Справа №242/4654/17
Провадження №2/242/130/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Пирогової Л.В., секретар судового засідання Клименко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Селидівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим номером 7507. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що виконавчий напис згідно з якого з позивача стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до умов кредитного договору від 25.04.2007 року заборгованість станом на 31.05.2017 року у розмірі 165620,62 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 15638,82 грн., заборгованість за відсотками складає 138168,91 грн., заборгованість за пенею та комісією складає 3450,00 грн., штраф (фіксована частина) складає 500,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) складає 7862,00 грн., вчинено з порушенням ст. 88 Закону України «Про нотаріат» без урахування строків позовної давності та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 11 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим номером 7507, таким, що не підлягає виконанню.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити в задоволенні позову.

Треті особи - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та представник Селидівського міського відділу ДВС ГТУЮ в Донецькій області в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Ухвалою Селиівського міського суду Донецької області від 17.01.2018 року зобовязано ПАТ КБ «Приватбанк» надати суду виписку по картковому рахунку та деталізований розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотках з урахування здійснених платежів по договору від 25.04.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, та інформацію щодо дії строку картки за вказаним договором

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір від 25.04.2007 року, даний факт сторонами не оспорюється.

11 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинено нотаріальний напис за реєстровим номером 7507 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до умов кредитного договору від 25.04.2007 року заборгованість станом на 31.05.2017 року (за період з 25.04.2007 року по 31.05.2017 року) у розмірі 165620,62 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 15638,82 грн., заборгованість за відсотками складає 138168,91 грн., заборгованість за пенею та комісією складає 3450,00 грн., штраф (фіксована частина) складає 500,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) складає 7862,00 грн..

Положення ст.18 ЦК України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно з п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно з п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172.

Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення,розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Згідно з п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Пунктом 3.2. Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, що стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно з гл. 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 не погоджувалася з розміром заборгованості за кредитом, який зазначений у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість, також зазначала, що нотаріусом не враховано той факт, що вона зареєстрована у м.Селидове та на неї розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з приводу неправомірного нарахування пені та штрафів. Позивач також зазначала, що в порушення статті 87 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Так, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм суд приходить до наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 р. у справі № 6-887цс17.

З нотаріального напису, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 11 липня 2017 року вбачається стягнення заборгованості за кредитним договором від 25.04.2007 року станом на 31.05.2017 року (за період з 25.04.2007 року по 31.05.2017 року) у розмірі 165620,62 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 15638,82 грн., заборгованість за відсотками складає 138168,91 грн., заборгованість за пенею та комісією складає 3450,00 грн., штраф (фіксована частина) складає 500,00 грн., штраф (відсоток від суми заборгованості) складає 7862,00 грн.

Суд погоджується з позицією позивача та враховуючи правові висновки розяснення у постановах Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 та від 14.12.2016 року у справі за № 6-2462цс16 вважає, що нотаріус не перевірив строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості.

Також, нотаріусом не враховано положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., якою введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають в населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, оскільки банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним особам пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 05.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція, а за таких підстав нарахування банком пені та штрафів з 14.04.2014 року є безпідставним.

Також, з наданих матеріалів вбачається, що вимога про усунення порушень по кредитному договору від 25.04.2007 року згідно наданих відповідачем доказів направлена позивачу 22.06.2017 р., а виконавчий напис нотаріусом вчинено 11.07.2017 р., тобто з порушенням п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Крім того, відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» не надано належних та допустимих доказів того, що позивач отримав вимогу про усунення порушень по кредитному договору від 25.04.2007 року, чим позбавив позивача права оскаржити вимоги у судовому порядку або виставити письмові заперечення кредитору.

Суд вважає, що приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

З огляду на викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне, позов задовольнити та визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

На підставі ст. 133,141 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1656 грн. 22 коп. покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись рн. рн. рн. 12,13,81,259,258,263-265,280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Селидівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Виконавчий напис серії НМЕ №838242, вчинений 11 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №7507 визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (), що знаходиться за адресою: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, б.1Д, на користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, р. 47, судові витрати в розмірі 1656 (одна тисяча шістсот пятдесят шість) грн. 22 коп.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.02.2018 року.

Суддя Л.В.Пирогова