Ухвала

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 523/11962/15-ц

провадження № 61-35392ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 03 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горецька Валентина Миколаївна, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації, про визнання недійсним договору дарування, визнання дійсним договору застави, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, визнання права власності на гараж та вселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_10, про стягнення вартості комунальних послуг, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Колмакова Нонна Вікторівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2014 року.

Заява мотивована тим, що після отримання представником ОСОБА_4,

20 травня 2014 року, документів їй стало відомо, що під час допиту ОСОБА_5 у якості підозрюваного, який проводився під час досудового слідства по кримінальній справі за фактом розбійного нападу на її чоловіка - ОСОБА_10 та його сім'ю, ОСОБА_5 зізнався, що проживав у АДРЕСА_2 сумісно з батьками до їх розлучення, яке відбулося у 1999 році. Визнаючи ОСОБА_5 спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року батька - ОСОБА_12 та встановлюючи факт прийняття спадщини 1/4 частини квартири АДРЕСА_2, суд виходив з того, що ОСОБА_5 на час смерті батька проживав у вищезазначеній квартирі. На підтвердження даного факту суд послався на довідку від

21 липня 2003 року, яка на думку заявника, свідчить про те, що

ОСОБА_5 був лише прописаний у квартирі, що не є доказом його постійного проживання у ній. Вищенаведені факти підтверджуються протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 12 серпня

2004 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_6 від 13 серпня

2004 року, та протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 від

13 березня 2004 року.

Посилаючись на наведене ОСОБА_4 просила суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2014 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_5 у зв'язку з нововиявленими обставинами та відмовити у задоволені позову.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від

03 травня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 03 травня 2018 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила її заяву задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не досліджено та не надано правової оцінки протоколу допиту ОСОБА_5 від 12 серпня 2004 року, який на її думку є нововиявленою обставиною та спростовує факти покладені в основу судового рішення від 03 березня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що наведені заявником підстави та обставини, не є нововиявленими в розумінні частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року

(у редакції, чинній на момент звернення із заявою про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами) підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у пунктах 1 та

2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, №69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Оскільки наведені заявником обставини, у розумінні положень ЦПК України не є нововиявленими, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводиться лише до переоцінки доказів, що не входить до повноважень касаційного суду.

Встановлено і це вбачається з матеріалів касаційного провадження, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року та постанова Апеляційного суду Одеської області від 03 травня 2018 року ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 03 травня

2018 року у справі за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горецька Валентина Миколаївна, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації, про визнання недійсним договору дарування, визнання дійсним договору застави, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, визнання права власності на гараж та вселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_10, про стягнення вартості комунальних послуг, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Колмакова Нонна Вікторівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик В. О. Кузнєцов А. С. Олійник