Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1312/17
РІШЕННЯ

іменем України

13 березня 2018 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коренюка В.П.,

при секретарі Подвисоцькій Т.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду № 2 у м. Коростені Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки, в якому зазначив, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 січня 2016 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.11.2015 року до досягнення дитиною повноліття. В даний час проживає у цивільному шлюбі від якого також має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважає, що так як має ще одну неповнолітню дитину повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тому змушений звернутись до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак представник ОСОБА_6 надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позові та просив розглянути справу без участі позивача.

Відповідач до суду не з'явився, надала заяву, в якій проти задоволення позову заперечила, просила у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, подавши заперечення.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 січня 2016 року з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 (відповідачки) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.11.2015 року до досягнення дитиною повноліття. В даний час ОСОБА_1 проживає у цивільному шлюбі від якого також має сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач вважає, що так як має ще одну неповнолітню дитину повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до ст.ст.180,182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові Пленуму від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Конвенція ООН чч. 1, 2 ст. 27 про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність позивача чи неможливість його працевлаштування, суду надано не було, так як і не було ним надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище відповідача при зменшенні розміру аліментів з 1/4 частини заробітку позивача до 1/8 частини нададуть їй можливість забезпечити сину належний життєвий рівень.

Звертаючись з позовом до суду, позивач фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для такого суттєвого зменшення розміру аліментів.

На виконання вимог статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, щоб так суттєво зменшити розмір аліментів, навіть якщо позивач не працює, хоча отримує допомогу по безробіттю в Коростенському міському центрі зайнятості (а.с.45).

При цьому, суд зважає на те, що розмір призначених судом аліментів повинен відповідати інтересам дитини і бути направленим, зважаючи на її вік, на поліпшення становища дитини, умов її виховання, розвитку та оздоровлення.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки наявність у позивача ще однієї дитини сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 до 1/8 частини, оскільки діти рівні у своїх правах, а батьки мають однакові обовязки по утриманню всіх своїх дітей, тому суд вважає за доцільне зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_5 до 1/5 частини доходу ОСОБА_1

Відтак, позивачем доведено, що його сімейний стан з часу призначення аліментів змінився, тому наявні підстави для часткового зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь позивача, визначені ст.192 Сімейного кодексу України.

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України від 02.06.2016 р. "Про виконавче провадження", Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року встановлений у розмірі 1860 гривень, тому, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/5 частки усіх видів його заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 1280 гривень, виходячи з наступного.

За змістом ст.133 Цивільного процесуального кодексу України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката.

Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За нормами ст.137 ч.3 Цивільного процесуального кодексу України - "Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги".

В свою чергу ст.137 ч.4 Цивільного процесуального кодексу України передбачає - "Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи".

Тому суд не вбачає вини відповідача ОСОБА_2 у необхідності зменшення стягуваних аліментів з ОСОБА_1, враховуючи складність справи, виконаних робіт адвокатом, ціною позову та значенням справи для сторони, на думку суду не достатньо підтвердження факту необхідності понесення заявником витрат на правову допомогу, зокрема і у заявленому розмірі.

У відповідності до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки позивачем, згідно з квитанцією № 22286337 від 05 квітня 2017 року, понесені судові витрати по оплаті судового збору на користь держави в сумі 640,00 грн, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 247, 263 - 265, 268, 272 - 273 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.180 184, 192 Сімейного Кодексу України, ст. 8, 12 Закону України "Про охорону дитинства", п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, стягуваних рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 січня 2016 року з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 10 травня 2026 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, місце проживання - Житомирська обл., м. Коростень, провулок Центральний, 5, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання - Житомирська обл., Коростенський район, с. Ковбащина, вул. Щорса, 16, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області ОСОБА_7