Справа № 309/108/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 травня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Готри Т.Ю.,

суддів - Собослоя Г.Г., Бисаги Т.Ю.,

з участю секретаря - Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Хустського районнного суду від 13 червня 2017 року в справі (головуючий суддя Савицький С.А.) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача та визнання Банку таким, що втратив право вимоги за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 грудня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого Банк надав йому кредит в розмірі 2000,00 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 20,40 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений договір складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Термін дії Карти, яка йому була надана, становив один рік - до 21 грудня 2008 року. Тому вважає, що строк позовної давності для звернення Банку із позовом до нього про стягнення суми боргу за Договором від 21.12.2007 року, згідно ст.257 ЦК України, сплив 20.12.2011 року.

Посилаючись на те, що відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув; зі спливом строку позовної давності припиняється право вимоги (переслідування або притягнення до суду) боржника, а отже припиняється зобов'язання в розумінні ст.509 ЦК України; і Банк з позовом до суду про стягнення з нього суми боргу звернувся 10.04.2012 року, тобто із пропуском строку позовної давності, тому просив суд визнати ПАТ КБ «Приватбанк» таким, що втратив право вимоги за договором споживчого кредиту від 21.12.2007 року у зв»язку із пропуском строку позовної давності.

Рішенням Хустського районнного суду від 13 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що втратив право вимоги за Договором споживчого кредиту від 21.12.2007 року у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Вказує на те, що строк дії договору та/або його закінчення не впливають на припинення зобов'язання за кредитним договором та на право вимоги. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Вважає, що правовідносини за договором не припинилися, оскільки ОСОБА_1 не виконав зобов'язання перед Банком. Посилається на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13.02.2014 року, яким з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за даним кредитним договором. Вказане рішення не скасовано і набрало законної сили. Окрім цього, сам по собі факт пропуску строку позовної давності може братись судом до уваги під час розгляду справи і бути підставою для відмови у позові, а не бути окремою підставою для позовної заяви.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гринихи Т.Ю., яка апеляційну скаргу підтримала, позивача ОСОБА_1, який апеляційну скаргу не визнав, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що наявність рішення апеляційного суду Закарпатської області від 13.02.2014 року не є перешкодою для звернення ОСОБА_1 із даним позовом про захист прав споживача, оскільки раніше така вимога ним не ставилася, а докази, добуті ним після розгляду справи є новими доказами у даній справі і не позбавляють його права на звернення до суду із зазначеним позовом, а навпаки, дають йому таке право для захисту його порушеного та невизнаного права у законний спосіб уникнути переслідування з боку кредитора, у якого сплив строк для права на вимогу про повернення коштів за кредитним договором, а тому дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

Судом встановлено, що 21.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту № б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 2000,00 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 20,40 % на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно умов та правил надання банківських послуг, по закінченню строку дії наявна карта продовжується Банком на новий термін наданням клієнту карти з новим терміном дії, якщо раніше до початку місяця закінчення строку дії не поступила письмова заява клієнта про закриття карти.

Пунктом 6.5 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

Відповідно до пункту 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, позичальник ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.02.2014 року, що набрало законної сили, скасовано рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 12.11.2013 року і ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 32720,31 грн.

Зазначеним рішенням встановлено, що строк позовної давності на час звернення до суду із позовом не сплив.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2014 року встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» строк позовної давності за кредитним договором від 21 грудня 2007 року на час звернення до суду із позовом у квітні 2012 року не пропустив, а тому твердження позивача ОСОБА_1 щодо пропуску Банком строку позовної давності, який на його думку сплив 20.12.2011 року, є безпідставними за вище наведених обставин.

Окрім цього, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України), і відповідно не може бути самостійною підставою для пред'явлення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення, яким апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити, а у позові ОСОБА_1 відмовити, та стягнути з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 960,00 грн. за подачу апеляційної скарги, які документально підтверджені, на підставі положень ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Рішення Хустського районнного суду від 13 червня 2017 року - скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання ПАТ КБ "ПриватБанк" таким, що втратив право вимоги за договором споживчого кредиту від 21.12.2007 року у зв'язку з пропуском строку позовної давності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати в розмірі 960,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 червня 2018 року.

Головуюча : Судді :