Справа № 2/593/422/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2018 р. місто Бережани Тернопільської області

Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Крамаря В.М.

при секретарі судового засідання Осадці М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, -

ВСТАНОВИВ:

03 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що 01 серпня 2013 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 53. Під час шлюбу 11 січня 2018 року у сторін народився син ОСОБА_3. Посилаючись на те, що син, який проживає з нею, не досяг трьох років, відповідач має змогу надавати їй утримання, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 03 вересня 2018 року, до досягнення сином ОСОБА_3 трьох років.

Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду лист, в якому позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити без неї, позов задовольнити. Окрім цього, надіслала до суду письмові пояснення (відповідь на відзив), в яких вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача подав до суду письмові пояснення на позов (відзив та заперечення), в яких з позовом не згідний, вважає, що позивачу достатньо коштів, які сплачує відповідач, як аліменти на утримання дітей в розмір 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.08.2018 року. Окрім цього, вказує, що позивач мала б право на утримання від ОСОБА_2 у тому разі, коли б вона була непрацездатна, потребувала матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Однак позивачка не підпадає під ці критерії, оскільки вона: працездатна; забрала дітей від відповідача; працює та має доход в розмірі 177990,69 грн. за період з січня по жовтень 2018 року, а тому в позивача достатній рівень матеріального забезпечення; у відповідача є сумніви в тому, що син сторін ОСОБА_1 перебуває під наглядом позивачки. Окрім цього, вказує, що відповідач переведений на нове місце роботи слідчим військової прокуратури Чернівецького гарнізону Західного регіону України, в звязку з чим винаймає квартиру, за яку самостійно сплачує кошти, витрачає гроші на купівлю продуктів харчування та інші товари, а тому кошти які залишаються у відповідача, значно менші, ніж доходи, які отримує позивачка, що унеможливлює його спроможність надавати матеріальну допомогу дружині. Виходячи з викладеного, просить у задоволенні позову відмовити.

Судом було здійснено наступні процесуальні дії:

Ухвалою від 05 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, - залишено без руху, надано позивачу строк для оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України десять днів з дня вручення ухвали.

20 вересня 2018 року суд звернувся за наданням інформації про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2.

Ухвалою від 05 жовтня 2018 року судом відкрито спрощене провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, перше судове засідання з участю сторін призначено на 11 год. 00 хв. 05 листопада 2018 року.

Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 05 листопада 2018 року, без виходу до нарадчої кімнати, було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про відкладення справи та надання можливості подати відзив, зважаючи на те, що поштове відправлення, яким надіслано повістку, ухвалу про відкриття провадження по справі та позовну заяву з додатками за зареєстрованим місцем проживання відповідачем не отримано, а лише отримано поштове відправлення за місцем роботи відповідача. Справу слуханням відкладено на 11 год. 00 хв. 29 листопада 2018 року для подання відповідачем відзиву у встановлений в ухвалі про відкриття спрощеного провадження у справі.

Ухвалами суду від 29 листопада 2018 року залишено без розгляду відзив на позовну заяву по справі, у звязку з поданням відзиву з пропуском процесуального строку на подання відзиву, та не прийнято судом як докази, подані в судовому засіданні 29 листопада 2018 року представником відповідача ОСОБА_4, письмові документи. Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні 29 листопада 2018 року, без виходу до нарадчої кімнати, було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про відкладення справи для формування позиції щодо відповіді на відзив, надісланої позивачем, та судове засідання за погодженням з представником відповідача, в межах строків розгляду справи, в порядку спрощеного позовного провадження, призначено на 11 год. 00 хв. 04 грудня 2018 року.

Ухвалами суду від 04 грудня 2018 року залишено без розгляду заяву представника відповідача ОСОБА_4 про перенесення розгляду справи, та не прийнято як докази, подані позивачем разом із відповіддю на відзив та представником відповідача разом з запереченнями, письмові документи.

Суд, розглянувши позовну заяву з доданими доказами та письмові пояснення сторін, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів.

Як на підставу для задоволення своїх позовних вимог позивач, у позовній заяві, посилається на те, що вона як дружина відповідача, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Під час розгляду справи встановлено такі фактичні обставини:

1. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НМ № 121941, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снятинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_5В зареєстрували шлюб 01 серпня 2013 року про що 01 серпня 2013 року складено відповідний актовий запис № 53, після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_2, дружини ОСОБА_1.

2. У сторін під час шлюбу народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії І-ИД № 272973, виданого 13 січня 2018 року Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, де батьками дитини вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

3. ОСОБА_1 та син сторін - ОСОБА_3 станом на час звернення з позовною заявою до суду (03.09.2018 року) проживають разом, що підтверджується довідкою Потуторської сільської ради Бережанського району № 365 від 03.09.2018 року.

4. ОСОБА_2 проходить службу у військовій прокуратурі Західного регіону України і за період з січня 2018 року по серпень 2018 року його грошове забезпечення на посаді прокурора відділу становило 166333,37 грн., що випливає з довідки військової прокуратури західного регіону України № 230 від 14.09.2018 року.

Суд, відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України, не бере до розгляду всі інші докази, подані позивачем, оскільки такі не стосуються предмета доказування.

Виходячи з наведених фактів та доказів, на підставі яких встановлено вказані факти, суд приходить до висновку, що аргументи позивачки щодо наявності у ОСОБА_2 змоги надавати їй матеріальну допомогу, у звязку з тим, що з нею проживає дитина, яка не досягла трьох років, як підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження.

Розглядаючи письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_4, в яких він заперечує проти позову, суд виходить з наступного:

Аргументи сторони відповідача на те, що позивачу достатньо коштів, які сплачує відповідач, як аліменти на утримання дітей в розмір 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20.08.2018 року, не ґрунтуються на законі, зважаючи на те, що аліменти, які отримує один з подружжя, можуть бути використані ним лише на утримання дітей. Натомість позивач просить прийняти рішення про стягнення утримання для неї особисто.

Посилання сторони відповідача на те, що позивач мала б право на утримання від ОСОБА_2 у тому разі, коли б вона була непрацездатна, потребувала матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Однак позивачка не підпадає під ці критерії, оскільки вона: працездатна; працює та має доход в розмірі 177990,69 грн. за період з січня по жовтень 2018 року, а тому в позивача достатній рівень матеріального забезпечення, - не ґрунтуються на законі, оскільки такі обставини виходячи з положень ст. 84 СК України не можуть бути підставою для відмови у задоволення позовних вимог про стягнення утримання (аліментів) на утримання дружини з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку. Вказана позиція суду цілком узгоджується з висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зробленого в ухвалі від 22.12.2015 року по справі № 6-31032ск15; 522/4991/15-ц, де суд констатував, що за змістом ч.4 ст. 84 СК України, розмір утримання не пов'язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Аргументи сторони відповідача на те, що позивач забрала дітей від відповідача та у відповідача є сумніви в тому, що син сторін ОСОБА_1 перебуває під наглядом позивачки, суд не приймає, зважаючи на те, що відповідачем не стверджено, що він заперечував проти зміни фактичного місця проживання дитини та заперечував проти проживання ОСОБА_1 з позивачкою також не стверджено, що питання щодо визначення місця проживання дитини з іншою особою, аніж позивачка, вирішувалося у судовому порядку, - адже фактично дитина проживає з матірю, яка нею опікується, а перебування матері на роботі не може свідчити про окреме проживання матері та дитини й про те, що мати не займається утриманням дитини. Вказана позиція суду цілком узгоджується з висновком Касаційного цивільного суду Верховного Суду, зробленого в постанові від 13.06.2018 року по справі № 750/9224/16-ц; 61-16837св18.

Посилання сторони відповідача на те, що відповідач переведений на нове місце роботи слідчим військової прокуратури Чернівецького гарнізону Західного регіону України, в звязку з чим винаймає квартиру, за яку самостійно сплачує кошти, витрачає гроші на купівлю продуктів харчування та інші товари, а тому кошти, які залишаються у відповідача значно менші, ніж доходи, які отримує позивачка, що унеможливлює його спроможність надавати матеріальну допомогу дружині, суд розцінює, як такі, що не стосуються предмета доказування, оскільки витрати відповідача на власне утримання не повязане зі станом здоровя останнього, не належать до обставин, які свідчать про його неспроможність надавати утримання своїй дружині, з якою проживає дитина сторін, яка не досягла трьох років.

Виходячи з наведеного, суд не приймає всі аргументи, наведені стороною відповідача на заперечення проти позову, частина яких не стосується предмета доказування, а інша не спростовує обґрунтованість вимог позивачки.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Ч.2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що із заробітної плати боржника може бути утримано 50 відсотків за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Згідно з чч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визначаючи спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу відповідачці, у звязку з тим, що з нею проживає дитина сторін, яка не досягла трирічного віку, суд виходить з того, що відповідачем не повідомлено суду обставин, які свідчать про те, що він не може надавати позивачці матеріальну допомогу, як то наявність інших утриманців, або необхідність нести додаткові витрати у звязку з станом здоровя з відповідача. Одночасно суд враховує, що з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання дітей сторін, а тому суд вважає, що відповідач спроможний надавати позивачці утримання в розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення сином ОСОБА_3 трьох років, оскільки в сукупності таке утримання разом із стягуваними з останнього аліментами не буде перевищувати 50 відсотків заробітку (доходу) ОСОБА_2.

Суд не застосовує до спірних відносин положення ст. 75 СК України, на які посилалась сторона відповідача, оскільки вказана норма стосується права на утримання одного з подружжя з інших підстав, аніж проживання з дружиною дитини сторін, яка не досягла трирічного віку.

Виходячи з наведеного, суд визначає аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з 03 вересня 2018 року до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - трьох років, а саме: до 11 січня 2021 року.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ч.6 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.

Виходячи з наведеного, з відповідача підлягають стягненню на користь спеціального фонду Державного бюджету України 704,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 180, 182, 199, 200 СК України, ст. ст. 12, 13, 76, 80-83, 141, 263, 265, 354, 355, п.15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, в користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03 вересня 2018 року до досягнення сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - трьох років, а саме: до 11 січня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход спеціального фонду Державного бюджету України 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відомості про позивача: ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4 А, с. Потутори Бережанського району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, номер та серія паспорта КТ 109367.

Відомості про відповідача: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, номер та серія паспорта СЕ 381002.

Дата складення повного рішення 04 грудня 2018 року.

СУДДЯ: