Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1014/17

Провадження №2/377/33/18

29 березня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т.О., за участі секретаря Ахутіної А.А., позивача: ОСОБА_1, відповідача: ОСОБА_2, розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 04.11.2006 року перебуває у шлюбі з відповідачкою по справі, від сумісного проживання з якою у них народилося троє спільних дітей: син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_5, 11серпня ІНФОРМАЦІЯ_3. За заявою ОСОБА_2 21 листопада 2017 року Славутицьким міським судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з нього на користь його дружини аліментів на утримання їх трьох малолітніх дітей у розмірі половини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 листопада 2017 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2008 року з нього по даний час стягуються аліменти на утримання дитини від першого шлюбу сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Таким чином, після винесення вищевказаного судового наказу, з нього загальний розмір стягнень на утримання його чотирьох дітей складає 66,67 відсотків його заробітку при цьому як діючим законодавством встановлений максимальний розмір стягнутих аліментів, який не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, тому просить зменшити розмір аліментів які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання трьох дітей з ? до 2/5 частини розміру всіх видів його доходів щомісяця до моменту досягнення найстаршою дитиною повноліття.

23.01.2018року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні заявлених вимог. Обґрунтовує свої заперечення тим, що вони з позивачем мають троє спільних дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_5, 11серпня ІНФОРМАЦІЯ_3. Судовим наказом по справі № 377/893/17 від 21.11.2017 року виданим Славутицьким міським судом Київської області з позивача ОСОБА_1 на її користь стягнуто аліменти у розмірі половини його заробітку на утримання дітей до досягнення старшою дитиною повноліття. ЇЇ звернення до суду було обумовлене тим, що незважаючи на спільне проживання та перебування у шлюбі з позивачем, він в добровільному порядку ухилявся від виконання свого обов»язку по утриманню дітей. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу, то воно має місце з позивача стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку на утримання його сина ОСОБА_6, якому у цьому році виповнюється 18 років. Винесення судового наказу на її користь ніяким чином не вплинуло на зменшення розміру аліментів, які буде отримувати дитина від попереднього шлюбу. Посилання позивача на норми ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» щодо загального розміру стягнень по виконавчим документам, то вони не підлягають застосуванню при розгляді даної справи, оскільки обмеження на відрахування по виконавчим документам, зокрема, про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, встановлене у розмірі 70% заробітної плати. Загальний розмір утримань, як зазначає позивач, становить 66,67%, що не порушує його прав і здійснюється з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження». Твердження позивача про те, що він несе витрати по утриманню житла не відповідає дійсності, оскільки частину витрат по оплаті комунальних платежів несе вона. З 2015 року їй встановлена 3 група інвалідності (загальне захворювання), оскільки вона має травму хребта, що підтверджується копією медичних документів. ЇЇ дохід, без урахування аліментів, складається з заробітної плати, яку вона отримує працюючи викладачем у ЗОСШ № 2 (за останні шість місяців її розмір становить 26638,87 грн.) та пенсії, розмір якої станом на січень 2018 року складає 1452,00грн., щомісяця. Зважаючи на зазначені вище обставини, а також небажання чоловіка приймати добровільну участь в матеріальному забезпеченні сім»ї, вважає свою вимогу про стягнення аліментів у розмірі половини заробітку позивача обґрунтованою, а рішення про її задоволення таким, що не підлягає зміни.

19.02.2018 року від позивача ОСОБА_1, до суду надійшло пояснення на відзив в яких він зазначає, що заперечення відповідача на його позов, які наведені відповідачем у відзиві, такими, що не відповідають фактичним обставинам та вимогам норм матеріально і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Як зазначено в ч.7 ст. 70 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Пункт 4 частини першої ст.161 ЦПК України передбачає, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Внаслідок цього судом першої інстанції, з врахуванням процесуально визначеного порядку розгляду заяв про видачу судового наказу за відсутності сторін та на підставі наданих заявником документів, які не відображали в повному обсязі обставин, передбачені ст.182 Сімейного кодексу України, що повинні враховуватися при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з платника, і було прийнято рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 14 частини всіх видів моїх доходів. При цьому, відповідно у суду не було достатніх даних щодо його та відповідача майнового стану, наявності у нього на утриманні ще і дитини від першого шлюбу, на яку з нього вже стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісяця, про що ОСОБА_2 навмисно не вказала у своїй заяві про видачу судового наказу. Не відповідає дійсності і посилання відповідача на те, що він на момент її звернення до суду з заявою про видачу судового наказу ухилявся від надання в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання наших спільних дітей. Станом на 8 листопада 2017 року, тобто ще до її звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, він передав їй особисто на руки на утримання дітей 3 000 гривень, про що свідчить її особиста розписка від цієї ж дати та постанова в.о. начальника Славутицького міського ВДВС ГТУЮ у Київській області від 04.12.2017р. про звернення стягнення на заробітну плату,. пенсію, стипендію та інші доходи боржника за виконавчим провадженням № 55264804, видана за судовим наказом. Відповідачем у відзиві на позов допускається неправильна трактовка (тлумачення) норм матеріального права, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. По - перше, для надання правової оцінки стосовно наявного у нього права на подання позову про зменшення розміру аліментів та наявність для цього підстав, необхідно враховувати вимоги зазначених норм закону у їх сукупності одночасно з врахуванням поданих ним доказів, що підтверджують обставини, зазначені у ст.182 Сімейного кодексу України, які є визначальними при вирішенні питання стосовно розміру аліментів, які підлягають до стягнення з платника. Відповідно вимог ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Аналогічні підстави обмеження розміру відрахувань із заробітної плати містяться і у ст.26 Закону України «Про оплату праці». Дані норми матеріального права передбачають можливість визначення загального розміру відрахувань із заробітної плати (доходів) боржника до 70 відсотків тільки у разі одночасного відрахування із заробітної плати при відбуванні боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, тобто у розмірі 50% відсотків заробітку (доходу) на утримання аліментів на неповнолітніх дітей та у розмірі до 20% - на відрахування із заробітної плати при відбуванні боржником покарання у виді виправних робіт. В той же час загальний розмір аліментів, з врахуванням запропонованого ним розміру для стягнення на користь відповідача на утримання їх трьох спільних дітей (2/5 частини від всіх видів його доходів) з врахуванням 1/6 частини його заробітку, що стягується з нього на утримання сина від першого шлюбу, буде складати 56,66 процентів його заробітку щомісяця з його чистого доходу. Як зазначено у позові він працює на посаді інженера 1 - ї категорії на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС», де його середньомісячний дохід без утримання обов'язкових платежів і зборів складає 18 815 гривень 97 копійок, з яких з нього в якості аліментів на утримання його сина від першого шлюбу та на користь відповідача на утримання їх трьох спільних дітей утримується більша частина його чистого доходу, про що свідчить довідка ДСП «ЧАЕС» № 150 від 13.02.2018р. та довідка ДСП «ЧАЕС» № 149 від 13.02.2018р. З отриманого ним чистого доходу за його заявою за місцем роботи щомісяця утримуються грошові кошти по оплаті квартплати, за тепло та водопостачання в розмірі 2 000 гривень по житловому приміщенню, в якому вони мешкають разом з відповідачем та їх дітьми. Його дружина після стягнення з нього аліментів на її користь також стала приймати участь в оплаті платежів по утриманню квартири. ОСОБА_2 працює у ЗОСШ №2 м. Славутича на посаді вчителя початкових класів, де її середньомісячний дохід після утримання обов'язкових платежів і зборів складає не менше 6 000 - 7 000 гривень. Також вона отримує пенсію по інвалідності 3 - ї групи в розмірі 1 452 гривні. Таким чином, загальний розмір її чистих доходів складає не менше 7 500 гривень. Наскільки йому відомо, з січня 2018 року їй був підвищений розмір посадового окладу. Вищенаведені обставини, які підтверджені належними, достатніми і допустимими доказами, та норми матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, дають йому всі підстави просити суд зменшити розмір аліментів, що стягнуті з нього на користь ОСОБА_2 з 1/2 до 2/5 частини всіх видів моїх доходів.

21 лютого 2018 року до суду відповідач ОСОБА_2 подала заперечення на пояснення на відзив, вважає, її вимогу про стягнення аліментів у розмірі половини заробітку ОСОБА_1 обґрунтованою, а рішення про її задоволення таким, що не підлягає зміни.

Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідачка в судовому засіданні заперечує проти зменшення розміру аліментів. При цьому пояснила, що цього розміру буде не вистачати для гармонійного розвитку трьох дітей. Просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Враховуючи положення ст.ст.8 - 11 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує Закони України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як зазначено у ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.1 ст.7 цієї Конвенції дитина реєструється зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, та ОСОБА_2, є батьками малолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, крім цього ОСОБА_1, є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_6, що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.11-14).

Згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 29.03.2002 року з позивача на користь ОСОБА_7 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (справа № 2-151/2002).

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 22.07.2008року зменшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 з ? частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа долученого до матеріалів справи (а.с.16).

Відповідно до судового наказу від 21 листопада 2017 року по справі № 377/893/17, виданого Славутицьким міським судом Київської області з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 листопада 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.15).

Згідно наданої довідки ОСОБА_1 працює на ДСП «Чорнобильської АЕС», його загальний дохід з листопада 2017 року по січень 2018 року становить 69044,88 гривень. З його заробітної плати утримуються аліменти, з листопада 2017 року по січень 2018 року утримано 30652,17 гривень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень, отже, на даний час розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим ніж 930 грн.

Зазначені позивачем докази не свідчать про погіршення його матеріального стану, оскільки він має постійне місце роботи і розмір його доходів за цим місцем роботи не зменшився, витрати позивача на оплату житлово-комунальних послуг, пов'язані з житловим приміщенням, де він зі своєю дружиною та дітьми фактично проживає, не мають значення для оцінки його матеріального становища при визначенні розміру аліментів на дітей. Як вбачається з пояснень позивача, стан його здоров'я не змінився.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено наявності підстав, передбачених ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього згідно судового наказу Славутицького міського суду Київської області від 21 листопада 2017 року на користь відповідача у розмірі 1/2 частки від всіх видів його доходів щомісяця на утримання неповнолітніх дітей. Вказаний розмір аліментів суд вважає справедливим і таким, що забезпечує необхідну участь батька в утриманні дітей, які проживає разом з позивачем та відповідачем, і є достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей.

За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.12,13,18, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 180, 192 Сімейного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. О. Малишенко