АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2870/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ВолошинаВ.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року у цивільній справі за поданням Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчук Т.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк».

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2017 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України АртемчукТ.В. звернувся до суду із поданням, в якому просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 з вилученням паспортного документа до виконання ним зобов'язання, покладеного на боржника судовим рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 15 липня 2015 року (справа № 2-3098/11) про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 474486,22 долари США, штрафні санкції 98 690,89 доларів США та 189 000,00 грн., державного мита в сумі 209,24 доларів США та 41,65 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчук Т.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5 задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон з вилученням паспортного документу ОСОБА_5 до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2015 року № 2-3098/11.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та поставлення нової ухвали, якою в задоволенні подання відмовити, мотивуючи тим, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції розглянуто подання без участі державного виконавця, без перевірки даних про виконання державним виконавцем вимог п. 3. Розділу 13 Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо повідомлення боржника про направлення подання до суду та без дослідження доводів подання про необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання боржником судового рішення. Ухвалюючи рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, суд першої інстанції керувався лише наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашеного боргу в добровільному порядку, тоді як підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є доведений факт ухилення боржника від виконання зобов′язань, покладених на нього судовим рішенням. Разом з тим, судом першої інстанції не були розглянуті можливі об'єктивні причини невиконання рішення суду боржником, а саме те, що з 2011 року боржник не проживає за адресою за якою йому надсилались постанова про відкриття виконавчого провадження та виклики державного виконавця, а тому не знав про відкриття виконавчого провадження та не міг з'явитися на виклик до виконавчої служби.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_4 направила на адресу суду заяву, в якій підтримала доводи апеляційної скарги та просила провести розгляд справи за відсутністю ОСОБА_5 У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України АртемчукТ.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке набрало законної сили та виконується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна. Суд першої інстанції допустив неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі "Про виконавче провадження" (далі - Закон ).

Державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням - п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону.

Підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Так, зокрема громадянинові України може бути тимчасового відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов′язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов′язань - у п. 5 ч. 1 ст. 6.

Вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у редакції ЦПК України, яка діяла на момент вчинення процесуальної дії, вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК, яка міститься у гл. VI ЦПК "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)".

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 15 липня 2015 року (справа № 2-3098/11) стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 474486,22 долари США, штрафні санкції 98 690,89 доларів США та 189 000,00 грн., державного мита в сумі 209,24 доларів США та 41,65 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120,00 грн.

З метою примусового виконання вказаного рішення 20 жовтня 2015 року Приморським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист та стягувачем ПАТ «Перший Український МіжнароднийБанк» пред′явлено для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с. 7, 8).

25 грудня 2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП № 49720636 та вжито заходів щодо забезпечення виконання судового рішення шляхом винесення постанови про арешт майна боржника від 07 грудня 2016 року (а.с. 11, 24).

Також державним виконавцем витребувано від органів та установ необхідну інформацію для проведення виконавчих дій.

Вжитими заходами примусового виконання виявлено рухоме майно, що належить боржнику: транспортний засіб KIA SPORTAGE, днз НОМЕР_1. На транспортний засіб накладено обмеження, що підтверджується повідомлення ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській області від 29 грудня 2016 року № 2204 (а.с. 73).

Іншого майна (рухомого, нерухомого) державним виконавцем не розшукано.

На підтвердження своїх доводів державний виконавець до матеріалів подання долучив вибіркові матеріали виконавчого провадження.

Задовольняючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_5, суд першої інстанції керувався тим, що боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, що свідчить про навмисне (свідоме) невиконання останнім покладених на нього обов'язків судовим рішенням.

Разом з тим, у мотивувальній частині ухвали суду немає посилань на факти ухилення боржника від виконання рішення суду та не зазначено доказів на підтвердження цих обставин.

Також без з'ясування судом першої інстанції залишився факт обізнаність боржника про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження та роз'яснення боржнику його обов'язків. Як свідчать подані матеріали подання державним виконавцем постанова про відкриття виконавчого провадження направлялась на ім'я боржника за адресою: АДРЕСА_1. Доказів вручення боржнику постанови матеріали подання не містять. Крім того, із витребуваної державним виконавцем інформації з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області вбачається, що з 22 січня 2016 року ОСОБА_5 зареєстрований за іншою адресою в АДРЕСА_2 (а.с.79). Надісланий боржнику за цією адресою єдиний виклик державного виконавця від 04 травня 2017 року повернувся на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України без вручення з відміткою поштового відділення зв'язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 82).

Отже, при вирішенні питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, судом першої інстанції не враховані положення Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України". Даним законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим із метою всебічного і повного з'ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Таким чином, участь державного виконавця під час розгляду судом його подання є обов'язковою в силу закону (ч. 2 ст. 377-1 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції розгляд питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_5 здійснено без виклику державного виконавця. Також відсутні відомості про повідомлення заявника про дату судового засідання у спосіб, передбачений ч. 5 і ч. 6 ст. 74 ЦПК (телеграма, факс), або кур'єром із зворотною розпискою, електронною поштою, телефонограмою.

Таким чином, розглянувши подання без участі державного виконавця і без дослідження матеріалів виконавчого провадження, суд першої інстанції допустив неповноту з'ясування фактичних обставин та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для встановлення такого обмеження щодо боржника ОСОБА_5

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду не можна вважати законною та обґрунтованою, вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: