Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2314/3486/13
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси

В складі: головуючого - судді Колода Л.Д.

При секретарі Василенко О.Г.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м Черкаси скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», зацікавлена особа ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м.Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області ОСОБА_2 ,-

В с т а н о в и в:

Представник скаржника ПАТ «Родовід Банк» по довіреності ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м.Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області ОСОБА_2О . Свої вимоги мотивує тим, що 30.08.2012 року Придніпровським районним суд м. Черкаси ухвалено рішення у справі №2314/3486/2013 (провадження №2/2314/1883/2013) за позовом прокурора м. Черкаси в інтересах АТ «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору. Позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь АТ «Родовід Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №Ск-1004-015320/7-2008 від 11.07.2008 року в сумі 43 095,14 грн. Вказане рішення вступило в законну силу 01.10.2012 року.

Позивачу 21.10.2013 року було видано виконавчий лист. Позивач звернувся до відповідного органу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_2 02.09.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП №48642396 з примусового виконання виконавчого листа.

Позивач 06.12.2017 року отримав постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.10.2017 року, яка винесена старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №48642396.

Повернення виконавчого документа стягувачу, здійснено державним виконавцем на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв'язку з тим, що боржник не розшуканий працівниками поліції протягом року з дня оголошення розшуку.

Скаржник вважає, що старшим державним при винесенні оскаржуваної постанови від 19.10.2017 року у виконавчому провадженні ВП №48642396 порушено норми матеріального права, у зв'язку з чим постанова від 19.10.2017 р. має бути скасована з наступних підстав.

Станом на дату подання заяви про відкриття виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ, тому заява була подана відповідно до вимог Закону, що діяв до 05.10.2016 р. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В рішенні від 05.04.2001 року Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно із ч. 6 ст. 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Заява про відкриття виконавчого провадження була подана до відповідного органу державної виконавчої служби під час дії Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ, у державного виконавця відсутні правові підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ст. 37 нової редакції Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв до 05.10.2016 р. державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.2 ст. 18 вищезазначеного Кодексу невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв до 05.10.2016 р., державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 3 ч. З ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв до 05.10.2016 р., державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Крім того, згідно з п. 2.1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. N 512/5 (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження), державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов'язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення своєчасного і повного виконання рішення.

Скаржник вважає, що старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 при винесенні оскаржуваної постанови від 19.10.2017 року у виконавчому провадженні ВП №48642396 порушив вимоги ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», що діяв до 05.10.2016 р., чим суттєво перешкодив процесу виконання судового рішення, а саме всупереч основному принципу ефективного та своєчасного виконання рішення суду, не здійснив усі необхідні дії, які передбачені законом України «Про виконавче провадження».

При винесенні оскаржуваної постанови від 19.10.2017 р. державним виконавцем порушено вимоги та принципи Закону України «Про виконавче провадження» і в чинній (на момент звернення стягувача з даною скаргою) редакції, відповідно до якої, власне, оскаржувану постанову і винесено.

Відповідно до ч. 1-2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов'язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

У відповідності до норми частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Згідно з ч.1-2 ст. 15 Закону, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Законом України «Про виконавче провадження» визначаються умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи з вищевикладеного, первинним в процесі виконавчого провадження є здійснення функції ефективного та своєчасного здійснення заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Ч. 5 цієї ж статті Закону передбачено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. N 512/5 (розробленої відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ "Про виконавче провадження"), виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов'язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Однак дій, які б сприяли ефективному та своєчасному здійсненню заходів примусового виконання рішень в повному об'ємі державним виконавцем не здійснено і в змісті оскаржуваної постанови не відображено. Як наслідок, останнім всупереч принципам Закону України «Про виконавче провадження» здійснено формальну відписку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, норм Закону України «Про виконавче провадження», право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Згідно з ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду в десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

АТ «Родовід банк» отримав оскаржувану постанову 06.12.2017 року, що підтверджується реєстраційним №11288 та копією конверта, тож останнім днем строку на оскарження постанови від 19.10.2017 р. (із врахуванням приписів ч. 3 ст. 124 ЦПК України) є 18.12.2017 року . Тому вважає, що строк не пропущений скаржником.

В зв»язку з цим просить визнати бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №48642396 - незаконною. Скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 від 19.10.2017 р. про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні ВП №48642396 та вирішити питання про продовження виконавчих дій в даному виконавчому провадженні.

Представник скаржника ПАТ «Родовід Банк» в судове засідання не з»явися. Надіслав клопотання від 17 січня 2018 року, в якому просив скаргу розглядати в його відсутності, надіслати на його адресу копію рішення суду.

Представник суб»єкта оскарження Центрального відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 27.02.2018 року подав суду відзив на скаргу, в судове засідання не «явився, подав заяву , в якій просив скаргу розглядати в його відсутності, в скарзі відмовити.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.08.2012 року по цивільній справі №2314/3486/2013 (провадження №2/2314/1883/2013) за позовом прокурора м. Черкаси в інтересах АТ «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, позов задоволено, з ОСОБА_1 на користь АТ «Родовід Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №Ск-1004-015320/7-2008 від 11.07.2008 року в сумі 43 095,14 грн. Вказане рішення вступило в законну силу 01.10.2012 року.

Судом 21.10.2013 року було видано виконавчий лист. 02.09.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП №48642396 з примусового виконання виконавчого листа та стягнення вищенаведеної суми коштів з ОСОБА_1

Згідно постанови від 06.12.2017 року старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №48642396, виконавчий документ повернуто стягувачу.

Доводи скаржника про необхідність скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 83 ЦПК відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Твердження скаржника, щодо протиправності винесеної постанови про повернення виконавчого документу стягувачу є безпідставними.

П.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Згідно ч.5 вказаної статті передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Крім цього представник скаржника посилається на те, що оскаржувана постанова від 19.10.2017 року винесена з порушенням норм матеріального права, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. В зв'язку з чим, він вважає, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження подана до відповідного органу державної виконавчої служби під час дії Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ, в редакції від 1999 р., у державного виконавця відсутні правові підстави для винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

З такими твердженням скаржника, суд не погоджується , так як згідно ч. 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Також не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про те, що державним виконавцем не проводились виконавчі дії щодо розшуку майна боржника для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. Однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем вживались щодо розшуку майна належного боржнику на праві приватної власності шляхом направлення відповідних запитів до органів реєстрації майна. Згідно отриманих відповідей транспортні засоби, та нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

Державним виконавцем Центральному відділі ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області було здійснено вихід за адресою: вул. Ільїна, 373, м. Черкаси, що визначена місцем виконання рішення, та встановлено, що боржник вказаною не проживає більше 6 років та належне йому майно за даною адресою відсутнє ( акти про відсутність майна) . Крім того, державним виконавцем направлено запити до ДПІ та УПФУ, відповідно до отриманої відповіді встановлено, що боржник на обліку, як пенсіонер не значиться та джерел доходів немає.

26.01.2016 державним виконавцем на адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси направлено подання про розшук боржника. Ухвалою №2314/3486/12 від 01.04.2016 Придніпровського районного суду м. Черкаси подання державного виконавця було задоволено, та оголошено в розшук боржника. В подальшому дану ухвалу було спрямовано на виконання до Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області, а оскільки боржника не було розшукано протягом року, державним виконавцем було використано право на повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».Тому підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження, ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в :

В скарзі публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», зацікавлена особа ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м.Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом 15-днів з дня проголошення.

Головуючий: ОСОБА_4