Справа №489/2339/17 28.03.2018
Провадження №22-ц/784/366/18
Головуючий суду першої інстанції - Кирильчук О.І.
Категорія 19 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Тищенком Л.С.,

за участі:

представника позивачів - ОСОБА_3,

представника ПАТ «Креді Агріколь Банк» - Перевертуна В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк»

на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 20 грудня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Кирильчука О.І. о 15 годині 56 хвилин в приміщенні суду в м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк» або Банк) та ОСОБА_8 про визнання договору іпотеки недійсним та виключення записів про іпотеку з державних реєстрів,

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пред'явили зазначений позов до ОСОБА_8 та ПАТ «Креді Агріколь Банк», який в подальшому уточнювали та обґрунтовували наступним.

Позивачі зазначали, що на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 10 червня 2008 року виконавчий комітет Миколаївської міської ради 27 червня 2008 року прийняв рішення про оформлення за ОСОБА_8 права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 (раніш - проспект Жовтневий) в м.Миколаєві.

15 липня того ж року ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право власності на вищезазначене майно.

29 вересня 2008 року ОСОБА_8 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передав АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», в іпотеку вказану нежитлову будівлю.

Проте, постановою Вищого господарського суду України від 14 травня 2009 року вищезазначене рішення господарського суду від 10 червня 2008 року скасовано, а позов ОСОБА_8 у господарській справі ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28 жовтня 2009 року залишено без розгляду.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначали, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27 серпня 2012 року визнано незаконним п.125 вищевказаного рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 червня 2008 року №1378 та визнано недійсним видане на його підставі ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на зазначену нежитлову будівлю серії НОМЕР_1.

У зв'язку з цим запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на нежитлову будівлю торгівельного комплексу по АДРЕСА_1 в м.Миколаєві у Реєстрі прав власності скасовано.

28 березня 2013 року між позивачами та ОСОБА_8 укладено договір про погашення ним боргових зобов'язань в сумі 3 000 000 грн. будівельними матеріалами та обладнанням, що використовувалися під час спорудження зазначеного торгівельного комплексу.

У зв'язку з його невиконанням з боку ОСОБА_8 рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2016 року за позивачами визнано право власності на вказані будівельні матеріали на загальну суму 1 745 332,88 грн.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказували, що наведені ними обставини у позовній заяві, свідчать про те, що на час укладання іпотечного договору із Банком, ОСОБА_8 був неналежним власником майна в розумінні ст.331 Цивільного кодексу України, а тому не мав законних підстав для його передачі в іпотеку Банку.

Наявність у Реєстрі іпотек та заборон спірної нежитлової будівлі позбавляє позивачів можливості повноцінно розпоряджатись придбаним у ОСОБА_8 майном, а також земельною ділянкою.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили визнати недійсним договір іпотеки від 29.09.2008 р., укладений між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_8; виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку №17996425, здійснений 29 вересня 2008 року, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис обтяження №17996107, реєстраційний номер обтяження 7986990.

Відповідач ОСОБА_8 визнав позовні вимоги.

ПАТ «Креді Агріколь Банк» подало заперечення проти позову, у яких вказувало, що на момент укладення спірного договору іпотеки було дотримано всі вимоги, необхідні для його підписання сторонами, а отже немає підстав для визнання договору іпотеки недійсним.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 05 липня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ПАТ «Креді Агріколь Банк» про зупинення провадження у справі до розгляду судом касаційної інстанції касаційної скарги Банку по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності (а.с.85).

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 20 грудня 2017 року позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 29 вересня 2008 року між ОСОБА_8 та Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. за реєстровим №3936. З Державного реєстру іпотек виключено запис про іпотеку №17996425 із реєстраційним номером 7988597 від 29 вересня 2008 року. З Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна виключено запис про обтяження №17996107, реєстраційний номер обтяження - 7986990.

З ОСОБА_8 на користь кожного з позивачів стягнуто по 1920 грн. судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що оскільки на час укладання договору іпотеки ОСОБА_8 не був належним власником переданого в іпотеку майна, яке до того ж було самочинно побудованим, то наявні підстави для визнання спірного договору недійсним.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7

У скарзі ПАТ «Креді Агріколь Банк» вказував, що договір іпотеки, укладений між ним та ОСОБА_8, укладено у відповідності із нормами цивільного законодавства. Спірне майно, як предмет іпотеки, відповідно до умов договору включає в себе всі поверхи, будівлі, споруди та приміщення, які входять до складу об'єкту, незалежно від їх передачі в оренду або користування іншим особам.

Посилаючись на зазначене, Банк наголошував, що договір, укладений між позивачами та ОСОБА_8 28 березня 2013 року, не може створювати для сторін спірного іпотечного договору будь-яких юридичних наслідків.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зі змісту вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10 червня 2008 року за приватним підприємцем ОСОБА_8 було визнано право власності на торгівельний комплекс А-3, основною площею 634,8 кв.м., загальною площею 760,1 кв.м. у тому числі самочинно надбудований третій поверх (основна площа 252,8 кв.м., загальна площа 266,9 кв.м.), підвал під літ. Апд, основною площею 184,1 кв.м., загальною площею 249 кв.м., по АДРЕСА_2 (а.с.19).

15 липня 2008 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на ім'я ОСОБА_8 видано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю торгівельного комплексу під літ. А-3 загальною площею 1009,1 кв.м., на підставі якого того ж дня комунальним підприємством Міжміське бюро технічної інвентаризації здійснено державну реєстрацію майна (а.с.17, 18).

29 вересня 2008 року між ОСОБА_8 та АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_8 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №07/2008 від 24 вересня 2008 року у сумі 1 000 000 доларів США передав Банку в іпотеку нежитлову будівлю торгівельного комплексу (літ. А-3) загальною площею 1009,1 кв.м по АДРЕСА_1. Предметом іпотеки визначено як все разом нерухоме майно, так і кожне окремо. Предмет іпотеки включає: а) всі поверхи, будівлі, споруди та приміщення (основні, допоміжні, технічні, офісні та інші), які входять до складу об'єкту, незалежно від їх призначення та використання і незалежно від того, чи здаються вони в оренду або надані в інший спосіб для користування третім особам, і незалежно від того, чи є вони предметом будь-якої угоди між Іпотекодавцем та будь-якою третьою особою; б) всі приналежності та невід'ємні частини і елементи об'єкту (задля уникнення сумнівів такі приналежності та невід'ємні частини і елементи не включають офісного обладнання, меблів та інших предметів, що не становлять одне ціле з об'єктом) (а.с.10-16).

Постановою Вищого господарського суду України від 14 травня 2009 року рішення господарського суду від 10 червня 2008 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд (а.с.20-21).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28 жовтня 2009 року позов ОСОБА_8 залишено без розгляду через неподання позивачем витребуваних господарським судом документів, які б свідчили про прийняття об'єкту нерухомості в експлуатацію (а.с.22-24).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 27 серпня 2012 року визнано незаконним п.125 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 червня 2008 року №1378 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна фізичними особами», котрим вирішено про оформлення права власності на спірну будівлю за ОСОБА_8, та визнано недійсним видане на його підставі ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на зазначену нежитлову будівлю серії НОМЕР_1 (а.с.25-27).

Згідно з довідкою КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28.12.2012 р. №5-2354 на підставі заяви ОСОБА_8 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 27 серпня 2012 року запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно, про реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на цілу нежитлову будівлю торгівельного комплексу по АДРЕСА_1 скасовано (а.с.29).

За відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 13 грудня 2016 року запис про реєстрацію права власності ОСОБА_8 на вищезазначене майно (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2) скасовано (а.с.30-31).

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.02.2016 р. з урахуванням ухвали про виправлення описки від 29.11.2016 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29.03.2017 р., визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на матеріали та обладнання, отримані ними від ОСОБА_8 за угодою №1 від 28.02.2013 р. про передання майна в рахунок погашення боргових зобов'язань, на загальну суму 1 745 332,88 грн., що знаходяться на орендованій земельній ділянці по пр.Жовтневому ріг вул.Чигрина (кадастровий номер НОМЕР_3) (а.с.32-47, 104-112).

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що з юридичної точки зору предмети договору іпотеки та договору, укладеного 28.03.2013 р. між позивачами ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_8, не співпадають, не зважаючи на схожість їх як об'єктів матеріального світу. Предметом іпотеки є нежитлова будівля торгівельного комплексу (літ. А-3) загальною площею 1009,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, як самостійний об'єкт цивільних прав, право власності на який було зареєстровано в установленому законом порядку за відповідачем. Предметом договору, укладеного 28.03.2013 р. між позивачами ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_8, були будівельні матеріали та обладнання, використані під час будівництва нежитлової будівлі торгівельного комплексу, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

03 листопада 2017 року за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстровано право спільної часткової власності (по ? за кожним) на незавершене будівництво (реєстраційний номер об'єкта НОМЕР_4) під літ. А-3 по АДРЕСА_1 (а.с.94-103).

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази та обставини справи, колегія суддів вважає, що позивачами не було доведено належними доказами порушення їх прав та інтересів під час укладання відповідачами 29 вересня 2008 року договору іпотеки нежитлової будівлі торгівельного комплексу (літ.А-3) загальною площею 1009,1 кв.м по АДРЕСА_1, оскільки вони не є новими власниками цієї будівлі.

За судовим рішенням вони стали власниками тільки на будівельні матеріали та обладнання за цією адресою, що згідно з ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29.03.2017 р. не є тотожним з предметом іпотеки.

За такого, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_7 та ОСОБА_6

З огляду на зазначене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Оскільки рішення скасоване, то відповідно до ст.141 ЦПК України з позивачів на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги, в сумі по 1440 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 20 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_8 про визнання договору іпотеки недійсним та виключення записів про іпотеку з державних реєстрів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі по 1440 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді С.Ю.Колосовський

Л.М.Царюк

Повний текст постанови складено 29 березня 2018 року.