22-ц/775/447/2018(м)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„26" червня 2018 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 264/3663/17

Номер провадження 22-ц/775/447/2018 (м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів:Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Брежнєва Д.О.

учасники справи :

за первісним позовом:

позивачі - ОСОБА_3, ОСОБА_3

відповідачі - ОСОБА_4, Маріупольська міська рада,

за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_4

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року головуючого судді Мирошниченко Ю.М. із складанням повного тексту рішення 06 квітня 2018 року по цивільній справі про визнання права власності в порядку спадкування та зняття заборони на відчуження майна, за зустрічним позовом про стягнення витрат на утримання спільного майна,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом, обгрунтовуючи вимоги тим, що у травні 2004 року між їх батьком ОСОБА_7 та ОСОБА_4, ОСОБА_8був укладений договір довічного утримання, за яким останні передали у власність утримувачу двокімнатну квартиру НОМЕР_1 загальною площею 49, 5 кв.м. в будинку АДРЕСА_1. В 2011 році померла ОСОБА_8, а згодом в ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 Після його смерті позивачі прийняли спадщину у вигляді 1/2 частини квартири. В липні 2017 року звернулися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримали відмову, у зв'язку з наявною забороною на відчуження квартири, яка накладена під час укладення договору довічного утримання. За життя ОСОБА_7 цю заборону не зняв, тому вони вимушені звернутись до суду. Просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частини квартири за кожною, та зняти заборону відчуження на вказану квартиру.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до відповідачів ОСОБА_3,ОСОБА_3 мотивуючи вимоги тим,що з 2013 року відповідачі не утримують належне їм майно. За період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року ним самостійно сплачено за послуги ЖКП 3290 грн. та центральне опалення 10956, 11 грн. Просив стягнути з відповідачів витрати на утримання квартири пропорційно їх часткам у праві власності, тобто по 3561, 52 грн. з кожної та стягнути з відповідачів понесені ним витрати на облаштування та обслуговування вказаної квартири по 6046, 37 грн. з кожної.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_3задоволено : визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 після ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 після ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Знято заборону на відчуження з 1/2 частини квартири НОМЕР_1 по вулиці АДРЕСА_1, накладену відповідно до договору довічного утримання (догляду) від 28 травня 2004 року, зареєстровану в реєстрі за № 917-29.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 35,75 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 35,75грн.Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі повернути ОСОБА_5 сплачену нею частину судового у розмірі 154,40 грн. Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі повернути ОСОБА_3 сплачену нею частину судового у розмірі 154, 40 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збіру розмірі 25,40 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування витрат з утримання спільного майна 3561,52 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування витрат з утримання спільного майна 3561,52 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду в частині часткового задоволення зустрічного позову та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення обставин справи та не відповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що у наданих розрахунках на оплату житлово-комунальних послуг відсутнє розшифрування за які саме житлово-комунальні послуги сплачував ОСОБА_4 Щодо теплопостачання зазначає, що ОСОБА_4 проживає в квартирі та є фактичним користувачем зазначеної послуги, тому він сплачував за теплопостачання, що є задоволенням його власних потреб. Вказує, що є несправедливим те, що між співвласниками розподіляється уся сума за оплату теплопостачання, оскільки частина вартості теплопостачання пов'язана з безпосереднім користуванням ОСОБА_4 вказаною послугою, суд не враховуючи вказаної обставини поділив всю сплачену суму за теплопостачання на трьох, що є незаконним. Звертає увагу, що позивачем за зустрічним позовом встановлено нові двері та замки у квартирі, ключі від якої відповідачам передано не було, що підтверджує одноособове користування квартирою та не погодження жодного з вказаних позивачем придбань з відповідачами. ОСОБА_3 та ОСОБА_3 не проживали та не перебували в спірній квартирі, тому відповідно не користувались житлового-комунальними послугами, до того ж на даний момент відповідачі не є власниками квартири.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 мотивовано тим,що відповідачі повинні компенсувати сплачені витрати по утриманню квартири пов*язані із збереженням майна,його ремонтом ,забезпеченням збереження його властивостей ,придбанням необхідних речей для належного утримання і користування квартирою кожна в розрахунку до належної ? частки у квартирі ,що становить оплата з кожної 6046 ,36 грн. Просив частково задовольнити апеляційну скаргу ,змінити рішення суду та задовольнити зустрічний позов про стягнення витрат на утримання спільного майна в повному обсязі ,в іншій частині рішення залишити без змін.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_9 заперечували проти доводів апеляційної скарги .

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_3, ОСОБА_3 та представник адвокат ОСОБА_6 не з*явилися , належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, шляхом отримання 13 червня 2018 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 1 за №№ 1093,1094; судової повістки ,про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 192-194,208,209). ОСОБА_3, ОСОБА_3 надали клопотання про підтримання апеляційної скарги та про можливість розгляду справи за їхньою відсутністю та відсутністю представника (а.с. 204,205) .

У судове засідання апеляційного суду представник відповідача за первісним позовом Маріупольської міської ради не з*явився ,належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, шляхом отримання 13 червня 2018 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 1 за № 1092 (а.с.191,194). Представник Маріупольської міської ради, що діє за довіреністю ОСОБА_10 надав заяву про можливість розгляду справи за відсутністю представника (а.с.202-203).

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 № 2147-VIII, який набрав чинність 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_9, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року оскаржується ОСОБА_3 та її представником в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 про стягнення витрат на утримання спільного майна.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2004 року між ОСОБА_4, ОСОБА_8 (відчужувачі) та ОСОБА_7 (набувач) укладено договір довічного утримання, за яким набувач отримав у власність належну відчужувачам на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 посвідчено державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори, та зареєстровано в реєстрі за № 3-916. Одночасно накладено заборону на відчуження квартири до припинення договору, про що внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 917-29.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04 вересня 2014 року розірвано договір довічного утримання від 28 травня 2004 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, визнано право власності на 1/2 частину квартири за ОСОБА_4 Рішення набрало законної сили 28 квітня 2015 року.

Згідно з довідкою державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори № 167/02-14 від 20 лютого 2016 року після смерті ОСОБА_7 заведено спадкову справу 30 березня 2013 року за № 53/2013 .

Спадщину прийняли його діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Дружина ОСОБА_11 відмовилась від прийняття спадщини на користь дітей (а.с.14) .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07 липня 2017 року ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири у зв'язку з наявною забороною на відчуження квартири, яка була накладена під час укладення договору довічного утримання (а.с.12-13 ) .

За період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року ОСОБА_4 здійснював оплату вартості наданих комунальних послуг у квартирі АДРЕСА_1, зокрема : з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року за послуги ЖКП по утриманню будинку 3290 грн. (з 01.10.2014 року по 31.07.2016 року оплачено щомісяця 71,73 грн.х 22 міс.=1578,06 грн.; за період з 01.08.2016 року по 30.09.2017 року ,за серпень 2016 року -130,63 грн, та щомісячно 121,64 грн. х 13 міс. + 130,63 грн.= 1711,95 грн.,а всього 1578,06+1711,95 = 3290 грн.) (а.с.70-80) та за послуги центрального опалення (опалювальна площа квартири 49,50 кв.м.) за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року 10 956,11 грн.( жовтень 2014 року-64,85 грн.,листопад 2014 року-99,44 грн.,грудень 2014 року-245,59 грн.,січень-березень 2015 року по 379,62 грн.,квітень 2015 року-207,41 грн.,жовтень 2015 року-380,82 грн.,листопад 2015 року-655,84 грн.,грудень 2015 року- 655,84 грн.,січень 2016 року-625,59грн.,лютий 2016 року-687,32 грн.,березень 2015 року- 544,41 грн.,квітень 2016 року-86,35 грн.,авансовий платіж вересень 2016 року-198 грн.,жовтень 2016 року -618,20 грн., листопад 2016 року-1110,54 грн.,грудень 2016 року-991,54 грн.,січень 2017 року -966,52 грн.,лютий 2016 року-971,98 грн.,березень 2017 року-707,01 грн.(а.с.81-86). Всього за спірний період було сплачено 3290 грн.+ 10 956,11 грн.= 14 246,11 грн.

Встановивши ,що ОСОБА_4 сплачує кошти за комунальні послуги на утримання квартири, з урахуванням вимог ст.360 ЦК України ,суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення частини коштів ,сплачених за утримання квартири за період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 з відповідачів пропорційно їх часткам у праві власності по ? частини , тобто по 3561, 52 грн. з кожної.

Висновки суду першої інстанції є законними та обгрунтованими ,відповідають фактичним обставинам справи ,наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Враховуючи, що ОСОБА_3,ОСОБА_3 є співвласниками ? частини спірної кватири, при цьому у період з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року не здійснювали оплату житлово-комунальних послуг, правильним є висновок суду про наявність підстав для стягнення з останніх четвертої частини вартості витрат за надані житлово-комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Судом було надано обґрунтовану оцінку наявним в матеріалах справи доказам сплати позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4 вартості наданих житлово-комунальних послуг за спірний період та правильно зазначено, що співвласник, який виконав солідарний обов'язок щодо сплати витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування.

При цьому, апеляційний суд також погоджується із висновком суду про те, що фактичне не користування власниками спірного житлового приміщенням не є підставою для звільнення їх від обов'язку, передбаченого ст. 322 ЦК України, щодо утримання майна.

Законним та обґрунтованим є також висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення вартості ремонтних робіт на облаштування та обслуговування з відповідачів , відповідно до їх часток у праві власності , по 6046,37 грн. з кожної, беручи до уваги те, що здійснення вказаних робіт були проведені без згоди відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_3 та без крайньої потреби.

Аргументи апеляційної скарги з цього приводу не є слушними,оскільки у вказаній частині ОСОБА_4 судом було відмовлено у задоволені позову.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу в частині не задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на проведення необхідних ремонтних робіт у квартирі не заслуговують на увагу ,оскільки відмова у задоволенні позову у вказаній частині ОСОБА_4 не оскаржується.

Норма ст.360 ЦК України реалізовує одну з ознак права власності - власність зобов*язує. Відповідно до цієї норми,співвласники об*єкта права власності мають не тільки права,а несуть певні обов*язки перед один одним,іншими особами,суспільством,державою. Так,встановлено,що участь у вказаних витратах несуть особи відповідно до своєї частки .

Доводи апеляційної скарги про відсутність обов*язку відповідачів утримувати майно через відсутність у них правовстановлюючого документа на квартиру не спроможні ,оскільки відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину ,а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною та не позбавляє обов*язку виконувати приписи ст. ст.322,360 ЦК України .

Спадщина вважається такою,що належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини,а не з моменту її прийняття,що зобов*язує спадкоємців належним чином нести всі витрати,пов*язані з утриманням та охороною спадкового майна ,тому з урахуванням положення ст. ст. 1218,1268 ЦК України , доводи апеляційної скарги проти оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території та опалення квартири з посиланням на те, що відповідачі зазначені послуги не споживали, є неспроможними . Невикористання відповідачами жилого приміщення не є підставою для ухилення від сплати платежів ,єдиних та обов*язкових для всіх співвласників квартири .

Інші обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні , судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи ,викладені в апеляційній скарзі ,фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці,проте,відповідно до вимог ст.89 ЦПК України ,оцінка доказів є виключною компетенцією суду,переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена . Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи ,перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 червня 2018 року .

Судді: