Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 310/8429/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Черткова Н.І.
Провадження № 22-ц/778/166/18 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

За участю секретаря: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2017 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Дмитренко Марини Рафаелівни, Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Дмитренко М.Р, ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів.

Разом із позовною заявою ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_3

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 грудня 2016 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено

Накладено арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 яка зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, номер 1835, виданого 07.10.2016 року, приватним нотаріусом Дмитренко М.Р.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В силу ч. 3 ст. 152 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, серед іншого, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (ст. 152 ч. 1 п. 1 ЦПК України).

Виходячи зі змісту ст.ст. 151-154 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Проте, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд не вирішував питання з урахуванням зазначених роз'яснень.

Так, судом порушено вимоги ст.ст. 153, 209, 210 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали), оскільки оскаржувана ухвала не містить в собі належно викладеної мотивувальної частини.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд лише зазначив, що є підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, тому дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Таким чином, встановлені під час апеляційного розгляду вищенаведені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права і тягнуть скасування оскарженої ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2017 року у цій справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: