Справа № 465/7369/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/329/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача Львівської міської ради - Скочинської Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова в складі судді Мартинишин М.О. від 22 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа: управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання до вчинення дії, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2017 року у задоволені заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа: управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання до вчинення дії - відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_6

В своїй апеляційній скарзі просить прийняти рішення, яким ухвалу скасувати, а заяву про забезпечення позову ОСОБА_6 задоволити. Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що земельна ділянка загальною площею 0,04 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою АДРЕСА_1, фактично перебуває у володінні Львівської міської ради, а отже Львівська міська рада має можливість безперешкодно укладати будь-які цивільно-правові угоди, в тому числі розпоряджатись землею на власний розсуд, продавши її на користь третіх осіб чи зареєструвати за собою право власності на спірну земельну ділянку або ж розпочати будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці. Зазначає, що вказане підтверджується письмовими доказами, а саме ухвалою Львівської міської ради №1623 від 03.03.2017 року про затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки загальною площею 0,04 га за адресою АДРЕСА_1, згідно якої відповідач ухвалив рішення про продаж вищезазначеної земельної ділянки щодо якої ведеться спір, при цьому має намір дозволити побудувати багатоквартирний будинок, а не індивідуальний. Звертає увагу на те, що вказані обставини не тільки свідчать про те, що існує велика ймовірність вчинення відповідачем як юридичних, так і фактичних дій, спрямованих на порушення конституційних прав позивача на спірну земельну ділянку, які можуть призвести до виникнення нових судових спорів щодо витребування майна з незаконного володіння наступних набувачів.

В судове засідання окрім представників позивача та відповідача Львівської міської ради, решта учасники (їх представники) не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси, зокрема, позивача захищав представник.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення представника відповідача - в заперечення апеляційної скарги, що аналогічні доводам відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, - колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст. 151, ч.1,3 ст. 152, ст.4 ЦПК України, п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, - виходив з того, що позивач подав заяву про забезпечення позову по вказаній справі, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 0,0408га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1(кадастровий номер НОМЕР_1) та заборонити Львівській міській раді здійснювати будівництво житлового багатоквартирного будинку, господарських будівель, споруд та інших об'єктів нерухомого майна на земельній ділянці, загальною площею 0,0408га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1(кадастровий номер НОМЕР_1), стверджуючи, що не вжиття таких заходів може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого його законні права не будуть захищені. Вивчивши матеріали справи, дослідивши заяву про забезпечення позову, суд вважав, що така не підлягає до задоволення, оскільки позивач не надав належних доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, не обґрунтував вид забезпечення позову та його необхідність, та у зв'язку із відсутністю причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, завданих злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на яке судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, може бути передано приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передане майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та їх роз'яснень, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам вважає, що підстав для задоволення такої заяви про забезпечення згаданого позову у суду першої інстанції не було.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, ОСОБА_6 заявлено позов, який нею уточнено (а.с. 2-6, 52) до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа: управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності Львівської міської ради щодо розгляду заяви (клопотання) ОСОБА_6, від 16 липня 2015 року про вибір місця розташування земельної ділянки загальною площею 0,04 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою м.Львів, АДРЕСА_1 та надання дозволу ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1; зобов'язання Львівської міської ради розглянути у строки (терміни) передбачені чинним законодавством заяву (клопотання) ОСОБА_6, від 16 липня 2015 року про вибір місця розташування земельної ділянки загальною площею 0,04 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою АДРЕСА_1 та надання дозволу ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Крім цього, позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій така просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 0,0408га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) та заборонити Львівській міській раді здійснювати будівництво житлового багатоквартирного будинку, господарських будівель, споруд та інших об'єктів нерухомого майна на земельній ділянці, загальною площею 0,0408га для будівництва та обслуговування жилого будинку за адресою:м.Львів, АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) (а.с. 70-71).

На думку колегії суддів заходи забезпечення, про вжиття яких просила позивач жодним чином не стосуються предмету спору та жодним чином не можуть вплинути на виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову.

Так, можливе задоволення позову про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду заяви позивача відповідачем Львівської міською радою, зобов'язання розглянути таку заяву та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, виключно впливатиме на порядок вирішення питання щодо розгляду заяви позивача та питання розроблення нею проекту землеустрою щодо відведення ділянки та вчинення будь-яких дій із конкретною земельною ділянкою, що на даний час сформована та належить до комунальної власності, право власності на яку зареєстроване 28.03.2017 року (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно а.с. 105-106) не впливатиме на можливість виконання рішення суду про задоволення таких позовних вимог. Тим більше можливе рішення суду про задоволення позову не стосується проведення будівельних робіт на ділянці, що належить до комунальної власності, про яку йшлося та заходи про вжиття яких просить позивач не впливатимуть на можливість виконання можливого рішення суду про задоволення позову чи на можливість його невиконання чи утруднення виконання.

Як вказано вище, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог, зокрема, і потенційної можливості виникнення інших спорів за участю сторін даного спору.

Інших вимог позивачем не заявлено.

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає, що заходи забезпечення, про вжиття яких просила позивач не слід вважати співмірними позовним вимогам та такими, що вплинуть на можливість виконання можливого рішення про задоволення позову чи утруднення його виконання.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як така що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра