Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 212/1945/16-ц

провадження № 61-4478св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року у складі головуючого судді Тимошенко Т. І. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді - Барильської А. П., суддів: Митрофанової Л. В., Михайлів Л. В.,

встановив:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року справу № 212/1945/16-ц призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа № 212/1945/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що його батько ОСОБА_4 працював на підприємстві відповідача впродовж тривалого часу, внаслідок чого отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Згідно з Актом Обласного центру медико-соціальної експертизи Управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 07 жовтня 2004 року № 89 встановлений причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з професійним захворюванням, отриманим за життя.

Позивач вважає, що у зв'язку зі смертю батька, йому спричинено моральну шкоду у розмірі 220 000 грн, яку просив суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що смертю батька позивача, яка була спричинена незабезпеченням відповідачем ПАТ «КЗРК» безпечних та нешкідливих умов праці, ОСОБА_3 було завдана моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на підставі частини другої статті 1168 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди змінено та зменшено розмір моральної шкоди з 50 000 грн до 30 000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Змінюючи рішення районного суду та зменшуючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що причинний зв'язок настання смерті ОСОБА_4 із отриманим за життя професійним захворюванням встановлено у 2004 році, в той час як позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, лише у 2016 року, тобто через 12 років та не обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року, представник ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційну скаргу обґрунтовує тим, що відшкодування моральної шкоди позивачу повинно здійснюватись Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім того, на момент смерті батька позивачу було 38 років, а тому на нього не поширюється правовий статус дитини.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є винним в отриманні ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, професійного захворювання.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4, який 32 роки працював бурильником в підземних умовах на підприємстві відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Відповідно до акта огляду Дніпропетровського обласного центру медико-соціальної експертизи від 07 жовтня 2004 року № 89, ОСОБА_4 встановлено діагноз: пиловий бронхіт І-ІІ ст., емфізема легень І ст., ДН І ст. Встановлено зв'язок причини смерті з професійним захворюванням.

Відповідно до пунктів 1, 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи, виникає у чоловіка (дружини), батьків (усиновлювачів), дітей (усиновлених), а також осіб, які проживали з нею однією сім'єю, з моменту смерті цієї особи.

До правовідносин, коли виробнича травма мала місце до 01 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного зв'язку з виробничою травмою, підлягають застосуванню положення статті 1168 ЦК України.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-576цс15.

З урахуванням викладеного та того, що позивачем доведено причинний зв'язок між смертю батька і профзахворюванням, висновки судів попередніх інстанцій про відшкодування моральної шкоди є правильними.

Аргументи касаційної скарги про те, що позивач не має права на відшкодування моральної шкоди і на нього не поширюється статус дитини висновків судів не спростовують, оскільки у статті 1168 ЦК України поняття «діти» вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її неповноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язане із віком особи.

Також відхиляються колегією суддів аргументи касаційної скарги про те, що до спірних правовідносин необхідно було застосовувати норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки відшкодування моральної шкоди членам сім'ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється відповідно до положень статті 1167 та частини другої статті 1168 ЦК України (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 13 листопада 2016 року у справі № 6-120цс13).

Відповідно до частини третьої стаття 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року та рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року в його незміненій частині залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року та рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року в його незміненій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.М. Коротун

В. І. Крат