АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» лютого 2018 року

м. Харків

справа № 615/790/17

провадження № 22-ц/790/1129/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року, постановлену суддею Логвіновим А.О. в залі суду в м. Валки,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 неповернуті позичені кошти в сумі, еквівалентній 10 000,00 доларів США, за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі, три проценти річних та проценти за користування позикою, а всього еквівалент 14 883,00 доларів США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі.

01 грудня 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно відповідача та заборони відчуження наступного рухомого і нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2, а саме:

1) земельну ділянку площею 0,1398 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2;

2) квартиру загальною площею 60 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4

3) будинок загальною площею 115,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_5 (вартість нерухомого майна 30 965,00 грн.);

4) квартиру загальною площею 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2;

5) автомобіль «Opel», модель Vivaro, 2009 року випуску.

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с. 66-67).

Не погодившись з ухвалою від 01 грудня 2017 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ним ухвалу і постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача та заборони відчуження наступного рухомого і нерухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_2, а саме:

1) автомобіль Opel, модель Vivaro, 2009 року;

2) квартиру загальною площею 60 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_6;

3) будинок загальною площею 115,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_5 (вартість нерухомого майна 30965,00 грн.);

4) квартиру загальною площею 53,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Вважає висновки суду необґрунтованими. Зазначає, що позивачем в обґрунтування вимог було надано переконливі докази щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо забезпечення позову не надав оцінку доказам спроби відчуження нерухомого майна, а саме вищевказаної квартири. Забезпечення позову шляхом заборони відчуження вищевказаного майна є співрозмірним заявленим вимогам.

05 лютого 2018 року ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, рішення ухвалу суду залишити без змін. При цьому зазначив, що підстави для забезпечення позову відсутні, оскільки станом на даний час відкрито виконавче провадження за рішенням про стягнення боргу.

До суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 125-127).

Судова колегія, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 353 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яка діяла станом на час відкриття апеляційного провадження за скаргою, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо в тому числі відмови у забезпеченні позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на обґрунтування доводів представника позивача про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення. Заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист прав та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано, в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть позивачем при цьому понесені. Крім того, земельна ділянка площею 0,1398 га не належить позивачу, а передана останньому в оренду.

Колегія суддів не може повністю погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України в редакції, що діяла станом на час постановлення оскаржуваної ухвали, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України в редакції, що діяла станом на час постановлення оскаржуваної ухвали, позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України в редакції, що діяла станом на час постановлення оскаржуваної ухвали, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналогічні норми містяться в ЦПК України, чинному станом на час апеляційного розгляду справи.

Так, згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьої ст. 150 ЦПК Українив редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, як вбачається з положень ЦПК України, що були чинним як на момент постановлення оскаржуваної ухвали, так і на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, підставою для забезпечення позову є наявність можливості істотного ускладнення чи невиконання рішення суду, тобто наявність обґрунтованого припущення щодо можливості настання вказаних негативних наслідків для позивача в разі задоволення позову, а не наявність підстав, на які помилково посилався суд першої інстанції в обґрунтування відмови в забезпеченні позову.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для заборони відчуження земельної ділянки, яка перебуває у володінні відповідача на праві оренди, оскільки заборону відчуження може бути накладено лише на майно, що належить відповідачеві. Оскільки представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не надано доказів щодо належності на праві власності зазначеної земельної ділянки відповідачу, то колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відсутності правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на це майно.

Як вбачається з доводів позовної заяви, а також копії розписки, 25 березня 2015 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 10 000,00 доларів США та зобов'язався повернути позику до 25 березня.2016 року (а.с. 47).

За таких обставин колегія суддів, вирішуючи питання щодо наявності підстав для забезпечення позову на даній стадії розгляду справи, приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір щодо повернення суми позики. Враховуючи значний розмір позовних вимог, який згідно позовної заяви складає еквівалент 14 883,00 доларів США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 99670265 від 09 жовтня 2017 року (далі - Інформаційна довідка), відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира № 2, що розташована за адресою: Харківська область, АДРЕСА_7 (а.с. 53-57).

Також з матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на автомобіля, Opel, модель Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору, 2009 року випуску (а.с. 21, 50, 58).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що накладення заборони відчуження на квартиру № 2, що розташована за адресою: Харківська область, АДРЕСА_7, та автомобіля, Opel, модель Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору, 2009 року випуску буде достатнім видом забезпечення позову, який гарантуватиме можливість виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, та є співмірним із заявленими вимогами.

Вимоги позивача щодо саме накладення арешту на вказану вище квартиру та транспортний засіб, колегія суддів вважає такими, що є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та будуть перешкоджати відповідачу можливості користуватись та володіти належним йому майном, в зв'язку з чим відмовляє в задоволенні клопотання про забезпечення позову в такий спосіб.

У забезпеченні позову шляхом заборони відчуження іншого майна, колегія суддів відмовляє, оскільки приходить до висновку, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаної вище квартири та автомобілю є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Що ж стосується вимоги щодо накладення арешту на другу квартиру, то як вбачається з даних Інформаційної довідкиАДРЕСА_3, що розташована за адресою: Харківська область, АДРЕСА_8, є предметом іпотеки та її іпотекодавцем, тобто власником, є не відповідач, а інша особа, а саме ОСОБА_5, що унеможливлює накладення заборони відчуження на зазначене майно як на таке, що не належить відповідачу.

Щодо будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_5, то в Інформаційній довідці містяться суперечливі дані щодо частки відповідача у праві власності на вказане нерухоме майно - так, вказана часка визначена як 1/2 та як 0/0. За наявності таких суперечностей щодо частки відповідача у праві власності на вказане нерухоме майно, колегія суддів позбавлена можливості дійти беззаперечного висновку щодо належності вказаного майна або його частини відповідачу , та, як наслідок, наявності підстав для заборони його відчуження.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є в тому числі невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову, в зв'язку з чим змінює оскаржувану ухвалу, частково задовольняє апеляційну скаргу та накладає заборону відчуження квартири № 2, що розташована за адресою: Харківська область, АДРЕСА_7 та автомобілю, Opel, модель Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору, 2009 року випуску .

В накладенні заборони відчуження на інше майно, зазначене в апеляційній скарзі, колегія суддів відмовляє з інших підстав, ніж зазначені в ухвалі суду першої інстанції.

Ухвалу суду в частині відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку залишити без змін.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу стосовно того, що станом на цей час ухвалене заочне рішення суду першої інстанції, яке пред'явлено до виконання, не можуть бути визнані правовою підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Частиною 8 вказаної статті передбачено, що якщо протягом вказаного строку буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання рішення суду.

Керуючись ч. 7, 8 ст. 158, ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року про відмову в задоволення заяви про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в частині відмови у накладенні арешту на земельну ділянку площею 0,1398 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 - залишити без змін.

В іншій частині ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Заяву про забезпечення позову представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири № 2, що розташована за адресою: Харківська область, АДРЕСА_9 та належить на праві власності ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заборонити відчуження автомобілю «Opel», модель «Vivaro», 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині заяви про забезпечення позову представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - відмовити з інших підстав.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Постанову складено «19» лютого 2018 року.

Головуючий суддя: Судді:А.І. Колтунова С.С. Кругова О.В. Маміна