10.08.2018 227/3256/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2018 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Харьковій Л.М.

за участю заявниці ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті матері, в обґрунтування якої зазначила, що вона є донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у м.Донецьк Донецької області. Заявниця зазначає, що зверталася з письмовою заявою до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питання оформлення свідоцтва про смерть матері, але в проведенні державної реєстрації смерті матері було відмовлено, оскільки нею на підтвердження факту смерті було пред'явлено документ, форма якого не відповідає законодавству України. З метою отримання свідоцтва про смерть матері встановленого зразка для подальшої реалізації свого права на спадщину, що залишилася після смерті матері, заявниця просить встановити факт смерті ОСОБА_2, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Макіївка Донецької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Донецьк Донецької області.

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні свою заяву підтримала, просила її задовольнити, зазначила, що вона є донькою ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Донецьк . Мати було поховано 07 квітня 2018 року на кладовищі в м. Донецьк.

Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, додатково повідомив, що заперечень стосовно заяви про встановлення факту смерті не має, додатково повідомив, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть ОСОБА_2 не виявлено (а.с. 25).

Представник заінтересованої особи Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання також не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, рішення просив винести на розсуд суду (а.с. 26).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду показала, що заявниця по справі ОСОБА_1 є її свахою, оскільки їх діти перебувають у шлюбі. Зазначила, що на свято Пасхи ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Донецьк померла мати заявниці ОСОБА_2. Особисто на похороні свідок не була, проте їй відомо, що мати заявниці померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року та була похована в м. Донецьк.

Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, заслухавши заявницю, свідка, дослідивши письмові докази, представлені в обґрунтування заяви, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Заявниця по справі ОСОБА_1 є внутршіньо переміщеною особою та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, м. Добропілля, Донецька область, про що свідчить копія довідки від 01 серпня 2018 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видана 01 серпня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Добропільської міської ради (а.с. 10).

Судом встановлено, що заявниця по справі ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 25 вересня 1963 року Пролетарським б/РАЦС м. Донецьк, відповідний актовий запис № 1810 від 25 вересня 1963 року (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Будьонівським відділом запису актів цивільного стану м. Донецьк так званої ДНР 07 квітня 2018 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року у м. Будьонівському районі м. Донецьк, актовий запис № 364 від 07.04.2018 року (а.с. 18).

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується також копією лікарського свідоцтва про смерть № 258 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с. 12), копією свідоцтва про поховання ОСОБА_2 07.04.2018 р. (а.с. 13) та фотографіями з місця захоронення померлої ОСОБА_2 (а.с. 16).

Відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (з наступними змінами та доповненнями) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків.

Втім, згідно консультативного висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Як встановлено ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Суд вважає за необхідне прийняти до уваги свідоцтво про смерть, лікарське свідоцтво про смерть № 258 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, свідоцтво про поховання ОСОБА_2 07.04.2018 р., оскільки інформація, яка міститься в них, підтверджується іншими доказами по справі, які були дослідженні в судовому засіданні, а саме показаннями заявниці ОСОБА_1, свідка ОСОБА_3 та фотографіями з місця захоронення померлої ОСОБА_2

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 раніше зверталася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який своїм листом № 15.31-25/2904 від 01.08.2018 р. відмовив їй у державній реєстрації смерті ОСОБА_2, оскільки нею для підтвердження факту смерті було пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (а.с. 17).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 ; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_2

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно абзацу другого ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року" Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. У порядку ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації смерті матері в органах державної реєстрації актів цивільного стану, отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку та оформлення права на спадщину, яке залишилося після смерті матері.

На підставі викладеного, з урахуванням того, що заінтересовані особи Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області не надали заперечень проти задоволення заяви про встановлення факту смерті, і заява не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зазначеної заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 293, 295, 317, 352, 354, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Макіївка Донецької області, громадянки України, яка на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2, та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Донецьк, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Вступну та резулятивну частини рішення було проголошено в судовому засіданні 10.08.2018 року, повний текст рішення суду виготовлено 16.08.2018 року.

Суддя В.В. Корнєєва

10.08.2018