Єдиний унікальний номер 234/3053/15-ц Номер провадження 22-ц/775/18/2018
Номер провадження 22-ц/775/18/2018
Доповідач Жданова В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Жданової В.С.,

суддів: Соломахи Л.І., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 травня 2015 року у цивільній справі № 234/3053/15-ц ( суддя Кравченко О.Ю. ) за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно договору б/н від 14.03.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У добровільному порядку відповідач не виконує зобов'язання за договором, через що станом на 31.12.2014 року утворилась заборгованість в сумі 28371,12 грн., яка складається з наступного:заборгованість за кредитом 17326,25 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8657,78 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом 559,89 грн. У зв'язку з порушенням умов договору з відповідача підлягає стягненню штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1327,20 грн. Просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за кредитом 28371,12 грн. та судовий збір в сумі 283,71 грн.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 травня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі. З відповідача ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" стягнуто суму заборгованості за договором кредиту б/н від 14.03.2011 року в розмірі 28371,12 грн. (двадцять вісім тисяч триста сімдесят одна грн. 12 коп.), судовий збір в сумі 283,71 грн. (двісті вісімдесят три грн. 71 коп.).

Відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що у жовтні 2016 року заборгованість за кредитним договором ним погашена в повному обсязі. Просить скасувати виконавчий лист №2/234/20121 від 07.05.2015 року, на підставі якого проводилось стягнення та зняти арешт з майна (автомобіля), накладений державним виконавцем в межах виконання судового рішення.

В судовому засіданні Апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Позивач ПАТ АК «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, просить її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, справу розглянути без участі його представника (вх. ЕП-593/18 від 29.01.2018р.)

Відповідно до ч. 2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із пунктом 4 частини першої ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено,що 14.03.2011 року між сторонами укладений кредитний договір б/н , відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з виплатою 30% річних за користування кредитними коштами. Відповідач отримав кредитні кошти, але умови договору щодо погашення боргу не виконав у зв»язку з чим станом на 31.12.2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 28371,12 грн., із яких заборгованість за кредитом 17326,25 грн., заборгованість за процентами 8657,78 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом 559,89 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1327,20 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.12.2014 року заборгованість за тілом кредиту складає 17326,25 грн. , розмір якої відповідачем не оспорюється.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен сплачувати проценти за користування наданими йому коштами з урахуванням збільшеної процентної ставки і визнав наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами вірним.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі погодитись не можна, оскільки він не в повній мірі відповідає нормам матеріального права, якими врегульований дані правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ( ч.3 ст.203ЦК України)

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вбачається, що кредитний договір складається із підписаної відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, відповідно до статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України р в редакції, яка діяла на час укладання договору 14.03.2011 року, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Зміни до ст. 1056-1 ЦК України в частині надання права змінювати процентну ставку були внесені відповідно до Закону України № 3795 У1 від 22.09.2011р., тобто після укладання кредитного договору.

На час укладання договору діючий тариф передбачав стягнення процентів за користування кредитом розмірі 30 %, який збільшенню не підлягав. Саме такі Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, тому подальше збільшення Банком процентної ставки 32,4% з 01.09.2014 року в односторонньому порядку є необґрунтованим та таким, що суперечить ст. 1056- 1 ЦК України ( в редакції на час укладання договору).

Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом за період з 01.09.2014 року належить проводити з урахуванням 30% річних (2,5% на місяць) із розрахунку 360 днів на рік, що обумовлено при підписанні заяви позичальника ( а.с.8, а.с.9). На суму заборгованості 17326,26 грн. за 122 дні заборгованості (01.09.2015 року по 31.12.2014 р. ) при виплаті 30% річних за користування кредитом за умови 360 днів у році стягненню підлягає сума процентів за користування кредитом 1761,52 грн. (%= L(сума боргу) х 30%/100% : 360 х кількість прострочених днів).

З урахуванням викладеного розмір заборгованості за процентами за весь період складає 5838,99 грн. ( 4077,49 грн.- заборгованість за процентами з 09.04.2013 р.по 31.08.2014 р. + 1761.50 грн.- заборгованість за процентами з 01.09.2014 р. по 31.12.2014 р)

Також не можна погодитись з висновком суду першої інстанції в частині стягнення суми нарахованих штрафів та комісії, оскільки такий висновок суперечить нормам матеріального права.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та від 02 грудня 2015 року №1275-р, Донецька область, м. Краматорськ, віднесено до вказаного переліку. Місце реєстрації відповідача за адресою м. Краматорськ, вул. Паркова.

Суд першої інстанції не застосував відносно відповідача норми вищевказаного закону та неправомірно визначив до стягнення штраф (фіксована частина) 500,00 грн. та штраф (процентна складова) 1327,20 грн. В цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, позов частині стягненні штрафу задоволенню не підлягає.

З наданого розрахунку вбачається, що заборгованість по комісії складає 59,89 грн., яка внесена в графу «сума комісії та пені» і нарахована «за несвоєчасне внесення мінімального щомісячного платежу», що по суті є неустойкою ( пенею, штрафом), нарахування якої відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з14 квітня 2014 року заборонена для осіб, які зареєстровані та постійно проживають у населених пунктах, де проводилась антитерористична операція. Крім того, при укладанні договору, який передбачає стягнення комісії не було зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягненню на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором б/н від 14.03.2011року у загальному розмірі 23725 (двадцять три тисячі сімсот двадцять п'ять) гривень 13 коп., який складається:17326,25грн.- заборгованість за тілом кредиту; 5838,99грн. - заборгованість за процентами за період з 09.04.2009 року по 31.12.2014 року. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що з часу укладання кредитного договору відповідач ОСОБА_1 постійно користувався платіжною карткою та здійснював погашення отриманих кредитних коштів, вперше заборгованість виникла 26.02.2014 року, останнє погашення було проведено 31.07.2014 року. (а.с.5 зворот). Звернення до суду з даним позовом мало місце 10.03.2015 року, що перебуває в межах позовної давності.

В апеляційний скарзі відповідач порушує питання про скасування виконавчого листа від 07 травня 2015 року, виданого Краматорським міським судом про стягнення з нього - ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором 28371,12 грн. та скасування Постанови державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 10.08.2016 року про арешт майна боржника, яка винесена при примусовому виконанні судового рішення. При цьому відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції ним виконане у повному обсязі у жовтні 2016 року.

В цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом розгляду суду першої інстанції був позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, наслідком якого 07.05.2015 року винесене рішення. Вимоги щодо скасування виконавчого листа та скасування постанови державного виконавця суду першої інстанції не заявлялись, судом першої інстанції не розглядались, тому порушені відповідачем вимоги не можуть бути об'єктом перегляду апеляційними судом.

Крім того, в пункті 2 Постанові державного виконавця «Про закінчення виконавчого провадження» від 18.07.2017 року вказано: «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення». Копія даної постанови відповідачем отримана ( а.с.90).

Якщо відповідач не погоджується з процесуальними документами, винесеними в порядку виконання судового рішення, то він не позбавлений можливості звернення до суду в порядку ст.4 ЦПК України за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.444 ЦПК України суд апеляційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо скасувавши рішення він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Рішенням Краматорського міського суду від 07.05.2015 року з відповідач на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 28371,12 грн. та судовий збір в сумі 283,71 грн. Таким чином, при виконанні судового рішення належить зарахувати суми, стягнуті з ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07.05.2015 року у розмірі 28654 грн.83 коп. у виконавчому провадженні № 51848371.

Відповідно до ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені на частково на суму 23165,24 грн., з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 231,65 грн.

З ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 254,82 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 травня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.03.2011року у загальному розмірі 23165 (двадцять три тисячі сто шістдесят п'ять) гривень 24 коп., який складається: 17326,25грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5838,99грн. - заборгованість за процентами за період 09.04.2013 року по 31.12.2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 231,65 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 254,82 грн.

При виконанні судового рішення зарахувати суми, стягнуті з ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07.05.2015 року у розмірі 28654 грн.83 коп. у виконавчому провадженні № 51848371.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді :

Повне рішення виготовлено 31 січня 2018 року

Суддя-доповідач В.С. Жданова