Апеляційний суд Житомирської області
Справа №282/324/18 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 59 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 282/324/18 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" на ухвалу Любарського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2018 року, постановлену під головуванням судді Вальчука В.В. у смт. Любар,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, в обґрунтування якої зазначило, що відповідно до отриманої ліцензії здійснює провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом, зокрема, на території Житомирської області. ОСОБА_1, що проживає АДРЕСА_1 є споживачем вказаних послуг. Проте, в період з 01.10.2015 року по 14.01.2016 року внаслідок несвоєчасної оплати послуг із газопостачання, останній має заборгованість в сумі 9588,16 грн., яка в добровільному порядку не сплачується.

Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2018 року у видачі судового наказу відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут", посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема зазначає, що Товариство має право відповідної вимоги з огляду на фактичне споживання боржником природного газу та наявність заборгованості з його оплати, для чого відсутність договору між сторонами не є перешкодою.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України; із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги (ст. 160 ч.ч. 1, 2); судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (ст. 161 ч. 1 п. 3); у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, серед іншого, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; до заяви додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ст. 163 ч. 2 п.п. 4, 5, ч. 3 п.п. 3, 4).

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, якщо заява подана з порушеннями вимог ст. 163 ЦПК України, цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій формі ( в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Отже, наведеними положеннями закону передбачається імперативна норма щодо наявності договору, за яким пред'явлено вимоги.

В силу положень ст. 714 ЦК України, ст.ст. 16, 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 1, 12 Закону України «Про ринок природного газу», п. 3 Розділу І, п.п. 1, 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, п. 4 Глави І, п.п. 5, 6 Глави 3 Розділу І, Глав 1, 3, 4 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, інших норм законодавства, постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється виключно на підставі договору, кожному споживачу як суб'єкту ринку природного газу присвоюється персональний код ідентифікації EIC-код (Energy Identification Code).

Подаючи та обґрунтовуючи заяву про видачу судового наказу про стягнення зі споживача ОСОБА_1 заборгованості за природний газ ТОВ «Житомиргаз Збут» посилалося саме на вищенаведені правила щодо постачання побутовому споживачу природного газу виключно на підставі договору, зокрема, на підставі Типового договору, який укладається з урахуванням норм ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України щодо публічного договору та договору приєднання. Тобто, стягувач виходив із наявності між сторонами договору постачання природного газу, з якого виник пред'явлений до стягнення борг. Водночас посилався і на фактичне споживання боржником газу та правовідносини, що виникли саме внаслідок такого фактичного споживання.

За змістом норм ст.ст. 202, 203, 205, 207, 530, 626-628, 630, 631, 638-640 ЦК України, договір, оскільки пов'язується з моментом виникнення відповідного зобов'язання та строком його виконання, повинен визначати момент (дату) його укладення та інші істотні умови, визначені такими сторонами або передбачені законом.

ТОВ «Житомиргаз Збут» попри те, що посилалося на виникнення за наведеними правилами договірних зобов'язань, не додало до заяви про видачу судового наказу договору постачання ОСОБА_1 природного газу, не послалося на такий конкретний і укладений у відповідну дату договір, не надало доказів присвоєння споживачу, який заборгував за газ за договором, EIC-коду тощо.

З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_1 є абонентом зі споживання газу АДРЕСА_1, рахунок № НОМЕР_1, у розрахунку боргу є вказівки на угоду № б/н від 17.07.2006 яка, як видно, укладалася до запровадження нових і чинних на час подачі заяви правил на ринку природного газу. Утім, ця угода до заяви не надана.

В оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції правильно вказано на відсутність договору та документів, які б підтверджували наявність у заявника права грошової вимоги щодо пред'явленого до стягнення боргу.

У даному випадку йдеться лише про процесуальну форму звернення кредитора до суду по стягненню боргу, про процесуальний порядок розгляду такого звернення, тобто, суто про процесуальні питання.

У цьому контексті посилання ТОВ «Житомиргаз Збут» на судову практику місцевого суду в аналогічних справах, що виразилася у задоволенні таких заяв, не має преюдиційного характеру.

Відсутність процесуальних підстав для судового розгляду заяви кредитора за правилами наказного провадження не позбавляє його права звернутися до суду в порядку відповідного позовного провадження, в рамках якого й підлягають встановленню та доведенню обставини, що пов'язуються із фактичним споживанням газу, підставами для цього, визначенням розміру та елементів боргу, застосуванням прецедентних судових рішень при вирішенні відповідного спору тощо.

Відтак, судове рішення ухвалено із дотриманням норм процесуального права, чого доводи апеляції не спростовують, а тому на підставі ст. 375 ЦПК України суд апеляційну скаргу відхиляє, а ухвалу суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" залишити без задоволення.

Ухвалу Любарського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді