УХВАЛА

22 червня 2018 року

м. Київ

справа № 344/9463/14-ц

провадження №61-35325ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А.О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку нововиявленими обставинами рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про припинення права власності на майно з підстав фактичної відмови від права власності та визнання права власності на 1/3 частку квартири,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про припинення права власності на майно з підстав фактичної відмови від права власності та визнання права власності на 1/3 частку квартири.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд зазначеного рішення у зв'язку нововиявленими обставинами визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2018 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

02 травня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2018 року.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується, а також вказано, в чому полягає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Аналіз положень наведеної норми Закону свідчить про те, що у касаційному порядку може бути оскаржено рішення суду першої інстанції лише після апеляційного перегляду справи та разом із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ухваленим за результатами такого перегляду.

Зі змісту та прохальної частини касаційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що він оскаржує та просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року переглядалося в апеляційному порядку, за результатами чого Апеляційний суд Івано-Франківської області залишив зазначене рішення без змін, про що постановив ухвалу від 07 травня 2015 року.

Усупереч вимогам пунктів 4, 5 частини другої статті 392 та пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі ОСОБА_1 не зазначив, чи оскаржує він ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2015 року та не вказав,у чому полягає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно уточнити зміст та прохальну частину касаційної скарги в цій частині відповідно до вимог пунктів 4, 5 частини другої статті 392 та пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Крім того, підпунктом 14 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 325 ЦПК України 2004 року касаційна скарга може бути подана протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

У зв'язку з тим, що ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2015 року набрала законної сили в день її проголошення, під час усунення вказаних вище недоліків касаційної скарги (уточнення змісту та прохальної частини касаційної скарги) ОСОБА_1 необхідно врахувати вимоги частини першої статті 325 ЦПК України 2004 року, та у разі пропуску встановленого у ній строку, звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням причин такого пропуску.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору за подання касаційної скарги у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, на підтвердження чого надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, видані Державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську (лист від 09 січня 2018 року № 2/10/09-15-08-01-009).

Зазначеними відомостями підтверджено відсутність інформації про доходи ОСОБА_1 за періоди з другого до четвертого кварталу 2014 року, з першого до четвертого кварталу 2015 року, з першого до третього кварталу 2016 року, з другого до третього кварталу 2017 року, а також те, що у четвертому кварталі 2016 року ОСОБА_4 отримав соціальні виплати у сумі 1 000,00 грн, а у першому кварталі 2017 року - 500,00 грн. Однак ці відомості не підтверджують відсутність у ОСОБА_4 доходів.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповіднодо частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Враховуючи положення зазначених норм законів, наведені ОСОБА_1 підстави для звільнення його від сплати судового збору та надані ним докази не є достатніми.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір.

Відповідно до підпункту дев'ятого пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на ухвалу суду фізичною особою сплачується судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що з 01 січня 2018 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу визначено в сумі 1 762 грн.

Отже розмір судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 рокустановить 352,40 грн.

Крім того, у разі усунення недоліків касаційної скарги в частині оскарження рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року (уточнення змісту та прохальної частини касаційної скарги) ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за оскарження зазначеного рішення та ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 травня 2015 року.

Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній, на час звернення ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2) за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про припинення права власності на майно з підстав фактичної відмови від права власності та визнання права власності на 1/3 частку квартири у 2014 році. Позовні вимоги ОСОБА_1 є вимогами майнового характеру.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено, що з 01 січня 2014 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу визначено в сумі 1 218 грн.

У зв'язку з відсутністю ціни позову ОСОБА_1 Верховний Суд визначає розмір судового збору, який необхідно сплатити за подання касаційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року, у розмірі 200 відсотків від 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом станом на 01 січня 2014 року, що становить 487,20 грн.

ЛистомГоловного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 18 червня 2018 року №05-12/1731-6167 повідомлено про змінені реквізити для зарахування судового збору, які вводяться в дію з 02 липня 2018 року.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документ, що підтверджує звільнення від його сплати.

Крім зазначених вище недоліків касаційна скарга ОСОБА_1 всупереч вимогам пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України не містить реєстраційного номеру облікової картки платника податків особи, яка подала касаційну скаргу за його наявності або номеру і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року та ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк до 27 липня 2018 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько