Справа № 541/2832/16-ц
Провадження № 2-др/541/1/18
У Х В А Л А

02 лютого 2018 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі № 541/2832/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ жилого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою,-

установив:

22 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи її тим, що 20 липня 2017 року судом було ухвалено рішення, згідно з яким позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ жилого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою було задоволено, вважає вказане рішення неповним, тому просить суд ухвалити додаткове рішення та усунути неточності, які в подальшому можуть вплинути на можливість реалізації судового рішення.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що у відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав:

За загальними правилами рішення суду повинно бути повним містити відповіді суду на всі заявлені вимоги, а також розвязувати всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота та невизначеність доводів суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань є правовою підставою для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Отже, ч.1 ст. 270 ЦПК України встановлює вичерпний перелік випадків у яких може бути ухвалене додаткове рішення. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд має відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.

Тобто, вказана норма процесуального закону встановлює, визначає та регламентує підстави вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суд України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення.

Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов'язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв'язав окремі процесуальні питання.

Позивач по справі звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, так як воно не відповідає вимогам щодо визначеності та повноти.

Вичерпність (повнота) - така властивість судового рішення, яка характеризує повноту відповіді суду на всі правові питання, що були поставлені перед ним на вирішення. Вичерпним (повним) судове рішення вважатиметься тоді, коли ним буде вирішено повністю спір між сторонами і дано відповідь на всі вимоги позивача та заперечення відповідача. Поза судовим рішенням, постановленим у конкретній справі, не повинно залишатися невирішених питань, які ставилися на його розгляд.

Як акт правосуддя, рішення мусить чітко підтвердити існування і суть спірних правовідносин, які права визнаються за особою, що пред'явила до суду вимогу, а яка ні; які обов'язки належить виконати відповідачу.

Без визначеності судового рішення не може бути судового захисту. Визначеністю характеризуються всі частини судового рішення. Особливо необхідна вона для резолютивної частини, оскільки саме ця частина судового рішення дає відповідь на вимоги сторін.

Визначеність резолютивної частини судового рішення проявляється передусім у тому, що суд точно зазначає, що і на користь кого присуджено. При частковому задоволенні вимог суд точно зазначає, чиї вимоги задоволені, в якому розмірі що присуджується.

Як вбачається з матеріалів справи, у мотивувальній частині рішення суд дав оцінку доводам сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, що були надані суду з дотриманням принципу змагальності сторін, закріпленому ст. 12 ЦПК України.

Тобто, судом в достатній мірі досліджено всі основні питання та було дано відповідь на аргументи сторін, які покладені в основу рішення.

Резолютивна частина ухваленого у справі рішення є гранично повною, ясною, чіткою та викладеною у послідовності, встановленій п. 4 ч. 1 статті 215 ЦПК України. Вказана частина містить вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

Наведені позивачем в заяві доводи не спростовують зазначені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Суд приходить до переконання, що заявником не зазначено у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення будь якої вимоги відповідно до ст. 270 ЦПК України, щодо якої не було прийнято рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі № 541/2832/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ жилого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Суддя О. А. Городівський