Справа № 541/1750/18
Номер провадження 2/541/969/2018
29 листопада 2018 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді Городівського О. А.,
за участю секретаря судового засідання - Пащенка Є. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням приватного житлового фонду,
15 серпня 2018 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1.
На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 в м. Миргороді Полтавської області. У вказаному будинку зареєстрована ОСОБА_2, яка не є співвласником вказаного будинковолодіння та не проживає в ньому з 2004 року.
На даний час наявність реєстрації відповідача в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 серпня 2018 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 29.11.2018 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення позивача, його представника, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 є одноособовим власником будинковолодіння АДРЕСА_1 в м. Миргороді Полтавської області. ЇЇ право власності підтверджується копією договору купівлі-продажу від 04.01.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 3 (а.с.9).
Згідно з актом обстеження від 07.08.2018 ОСОБА_2 зареєстрована але не проживає з 2008 року в АДРЕСА_2
Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в своїх показах, наданих в судовому засіданні повідомили суду, що вони є сусідами позивача і підтвердили факт того, що відповідачка не проживає в будинку позивача з 2004 року.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає у будинку протягом останніх кількох років, то вона, відповідно до ст. 72 ЖК України, втратила право на користування вищевказаним житловим приміщенням.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому ОСОБА_2 необхідно визнати такою, що втратила право на користування приміщенням будинковолодіння АДРЕСА_1 в м. Миргороді Полтавської області.
Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 12, 141, 259, 265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Відповідач може подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський