АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1948/18 Справа № 175/1759/17 Головуючий у 1 й інстанції - Ребров С.О. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 до Органу Реєстрації актів цивільного стану Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту батьківства, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з вищевказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що з 2007 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, від якого в середині липня 2008 року завагітніла та ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина - ОСОБА_2, відомості щодо якого було записано у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України. ІНФОРМАЦІЯ_4 батько дитини - ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1.

Оскільки за життя батько дитини не встиг належним чином оформити документи щодо визнання батьківства відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, то позивач просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити її заяву щодо встановлення факту батьківства в повному обсязі.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що з 2007 року ОСОБА_2 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась спільна дитина - ОСОБА_2

14 липня 2009 року заявник зареєструвала народження сина у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, його ім'я та по батькові у книзі реєстрації народжень було записано у відповідності з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України - за її вказівкою.

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, виданого Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Встановлення зазначеного факту необхідно для призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

Згідно ст. ст. 121, 125 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них.

У випадку коли мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до положень ст. ст. 128, 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Системний аналіз положень СК України, зокрема ст. ст. 3, 5, 7, 14, 15, 121, свідчить, що походження дитини від батька, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини та не визнав у встановленому законом порядку свого батьківства (не подавав заяви про визнання батьківства до органів державної реєстрації актів цивільного стану), ґрунтується на підставі встановлення кровного споріднення між дитиною та батьком, тобто обставин, які свідчать про біологічне походження дитини від певної особи.

Зазначений висновок узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в п. п. 3, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався положеннями Сімейного кодексу України, враховував наявні в матеріалах справи докази та дійшов висновку про те, що заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які свідчать про походження дитини саме від ОСОБА_3, а сам факт підтримання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 особистих стосунків не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від нього.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що за життя ОСОБА_3 визнав себе батьком ОСОБА_2 та на протязі всього часу допомагав виховувати дитину.

Однак, колегія суддів відхиляє такий довід апелянта, оскільки будь-яких належних доказів, які свідчили б про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження дитини від померлого.

Окрім цього, слід звернути увагу, що дитина народилась в 2009 році, а ОСОБА_3 помер в жовтні ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто через шість років після народження, які є достатніми для оформлення всіх документів щодо визнання батьківства стосовно ОСОБА_2, проте такі дії в добровільному порядку виконані не були, що свідчить про спірний характер ставлення померлого до факту свого батьківства.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова