Справа № 456/3257/16-ц
Провадження № 2/456/145/2018
РІШЕННЯ

іменем України

31 січня 2018 року м. Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого: судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановив:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 31 січня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 09 лютого 2018 року.

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.. укладеної 26.05.2016р. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що в період з 27 грудня 2001 року по 26 травня 2016 року, позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 197052.99 (сто дев'яносто сім тисяч п'ятдесят дві гривні 99 копійок) для покупки об'єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, та продовження його будівництва. За згодою сторін надання зазначеної позики 26.05.2016 року було оформлено договором позики. Відповідно до договору позики від 26 травня 2016 року позивач надав відповідачу позику у сумі 197052,99 (сто дев'яносто сім тисяч п'ятдесят дві гривні 99 копійок). Відповідно до пункту 1 договору, позика була надана з цільовим призначенням: для покупки об'єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, продовження його будівництва, покупки будматеріалів, оплати будівельних робіт, оформлення права на земельну ділянку за цією адресою, закінчення будівництва, отримання необхідних документів, здачі в експлуатацію та реєстрації права власності на житловий будинок та інші витрати, пов'язані з цим будівництвом. Згідно з пунктом 2 зазначеного договору, позика була надана шляхом зарахування готівкових коштів на рахунок позичальника, що підтверджується випискою позичальника з ПАТ «Універсал Банк» та актом приймання-передачі грошей, а саме: 712,08 грн. зараховано 27.12.2001р.; 2010,00 грн. зараховано 25.03.2002р.; 3911,70 грн. зараховано 02.04.2002р.; 52092,14 грн. зараховано 18.04.2002р. Відповідно до пункту 3 договору, позика була надана шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок відповідача, що підтверджується випискою з ПАТ «Універсал Банк» та актом приймання-передачі грошей: 2000,00 грн. перераховано 07.02.2002р.; 1500,00 грн. перераховано 11.02.2002р.; 2627,07 грн. перераховано 03.04.2002р.; 10000,00 грн. перераховано 04.04.2002р.; 5400,00 грн. перераховано 15.04.2002р.; 5000,00 грн. перераховано 23.04.2001р.; 600,00 грн. перераховано 07.06.2002р.; 8000,00 грн. перераховано 23.07.2002р.; 1200,00 грн. перераховано 14.01.2003р.; 2000,00 грн. перераховано 21.04.2003р. Згідно з пунктом 4 договору, позика була надана готівкою в сумі 70000,00 грн. 20.05.2003p., що підтверджується актом приймання-передачі грошей. Відповідно до пункту 5 договору, позика була надана шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок відповідача, що підтверджується випискою з ПАТ «Оксі Банк» та актом приймання-передачі грошей: 30000,00 грн. перераховано 26.05.2016р. Пунктом 6 договору позики встановлено, що позика є безвідсотковою. Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві готівкою на його вимогу всю суму позики або частину позики урахуванням еквіваленту суми позики в доларах США на дату її отримання та на дату її повернення по офіційному курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України. Сума боргу повертається не пізніше, ніж 10 днів з дня отримання вимоги позикодавця про повернення боргу. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення частини позики в розмірі 100000.00 гривень з врахуванням еквіваленту суми позики в доларах США на дату її отримання та на дату її повернення по офіційному курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України відповідно до пункту 6 договору позики - 01 липня 2016 року, що підтверджується його підписом про отримання цієї вимоги. Однак, в зазначений термін відповідач не повернув визначену частину грошових коштів, наданих йому в позику, пояснивши, що у нього на даний час відсутні грошові кошти для погашення заборгованості. Враховуючи відмову відповідача частково повернути заборгованість по договору позики, нестабільність фінансової ситуації в Україні, що призвела до значного зростання розміру інфляції за останні роки, позивач не бачить іншого виходу, як звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав. Згідно з довідкою №4106-964/1, виданою ПАТ «Оксі Банк» 17.10.2016 року, підтверджено офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ станом на дати надання та повернення позики. Відповідно до наведеного та розрахунку заборгованості, що додається до позовної заяви, сума позики становила 26.05.2016 року, тобто на час укладення договору позики, в доларах СІ1ІА - 32478.47, які станом на 17.10.2016 року за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ є еквівалентом 837645.37 (вісімсот тридцять сім тисяч шістсот сорок п'ять гривень 37 кой.). Відповідач не виконав свого обов'язку по поверненню частини належних коштів, чим порушив умови виконання грошового зобов'язання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав просив їх задоволити та пояснив, що підтримує викладені в позові обставини, готівкові кошти він позичав саме для купівлі незакінченого будівництвом житлового будинку і твердження представника третьої особи, що даний позов якимось чином порушує права її довірителя, як колишньої дружини відповідача, не підтверджуються будь якими доказами. Крім того, ОСОБА_3, має право на захист і скористалась ним, подавши в Скадовський районний суд Херсонської області позов до ОСОБА_2, про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності та виділення майна в натурі, а тому вважає, що даний позов ніякого відношення до судових спорів, що існують між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, і даним позовом лише хоче захистити свої законні права та інтереси. Договір позики укладений в 2016 році, тому що це було його право, а не обов'язок.

Представник відповідача ОСОБА_4, в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила, щодо їх задоволення, оскільки дійсно викладені обставини в позовній заяві відповідають дійсності та обставинам справи.

Представник третьої особи ОСОБА_5, в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив що поява у 2016 році договору позики, укладеному між батьком та сином, пов'язане виключно із наявністю у провадженні Скадовського районного суду Херсонської області цивільної справи за позовом його довірительки до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, предметом якого є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, та намаганням відповідача за результатами розгляду цього позову такого розподілу уникнути. Тобто, довівши факт отримання позики, ОСОБА_2, із посиланням на рішення суду по цій справі, стверджуватиме про придбання та добудову згадуваного житлового будинку за рахунок коштів, які є його особистою приватною власністю. Згідно змісту позову позика надавалася в період проживання у шлюбі як - позикодавця так і позичальника, проте в матеріалах справи відсутні докази отримання дозволів на укладення договору позики від ОСОБА_2 від його дружини ОСОБА_3 та ОСОБА_6 від його дружини ОСОБА_7 Так, при розгляді справи по суті ОСОБА_3 інформувала суд про те, що за 15 років спільного із відповідачем перебування у шлюбі, їй не відомий жоден, факт запозичення коштів у сторонніх осіб, в тому числі у сина (синів) чоловіка, на придбання та добудову належної подружжю нерухомості. Договір позики та мирова угода, яку намагалися затвердити через суд позивач та відповідач, є укладеними у простій письмовій формі та стосуються значних сум коштів, а отже відповідно до положень ч. 3 ст.65 СК України, мають здійснюватися за наявності письмової згоди іншого подружжя. Отже, сторони по справі переслідують мету отримати рішення суду за відсутності доказів на підтвердження виконання вище приведеного припису закону. Крім того, позикодавець, доказів джерел походження коштів, наданих у позику не надав. Зокрема, при розгляді справи по суті, позивач зазначав про те, що мав певний дохід, який дозволяв йому позичати кошти, однак не зміг надати відповіді на питання та надати докази. Крім того, просить звернути увагу суду, що впродовж розгляду справи по суті, третьою особою до матеріалів справи було долучено декілька документів, а саме: вирок Скадовського районного суду Херсонської області від 07.08.2008р., договори купівлі-продажу ОСОБА_2, нерухомого майна від 04.07.2007 p., згідно яких ним отриманий грошовий еквівалент 236000,00 дол. США, акт про проведення прилюдних торгів від 27.12.2001р. про придбання ОСОБА_2, іншого нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2. Наявні у справі документи об'єктивно підтверджують наявність обставин, що спростовують викладені у позовній заяві твердження про отримання позики та її витрачання. Так, відомості вироку, свідчать про період проведення добудови будинку АДРЕСА_1, починаючи із серпня 2005 року, що спростовує факт отримання позики задля її проведення в період 2001-2003p.p.4; отримавши за результатами продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 еквівалент 236000,00 дол. США, ОСОБА_2, з одного боку, мав реальну можливість повернути запозичені раніше кошти, з іншого, - не мав потреби у позиці грошей на майбутнє (доказів того, що ці кошти були витрачені подружжям ОСОБА_2 в матеріалах справи немає). Крім того, сума коштів в розмірі - 712,08 грн., які були витрачені ОСОБА_2, на нотаріальне посвідчення факту придбання з прилюдних торгів іншого об'єкта нерухомого майна подружжя ОСОБА_2, що заходиться за адресою: АДРЕСА_2. Перелічені обставини невідповідності змісту договору позики (з точки зору часу перерахування та мети окремих траншів) подіям, що мали місце у дійсності, дозволяє констатувати про намагання сторін цього провадження за допомогою тексту договору позики, укладеному у 2016 році, надати необхідний юридичний зміст обставинам, що мали місце у 2001-2003р.р. та не мали жодного відношення до будь-яких позикових відносин. Крім того, третя особа не оскаржує договір позики за підставами невідповідності сум отриманих коштів умовам договору. Підставами відмови у позові є відсутність позики, як такої, і з фактичної, і з юридичної точки зору. Крім того, не можна стверджувати про порушення цільового використання коштів, за відсутності самої позики. В обов'язковому порядку потрібно звернути увагу суду також на відсутність посилання на позиковий характер коштів у жодній транзакції, що надані стороною позивача у виписках з банківських рахунків. Так, згідно п.2 договору позики, остання надається шляхом зарахування готівкових коштів на рахунок позичальника, що підтверджується банківською випискою та Актом приймання-передач і грошей. При цьому, всі чотири суми: 712,08 грн., 27.12.2001p., 2000,00 грн. 07.02.2002 p., 3911,70 грн. 02.04.2002 p., 52 092,14 грн. 18.04.2002 p., згідно банківської виписки є зарахованими ОСОБА_2 на власний рахунок згідно його ж паспортного документу, а у призначенні платежу відсутнє посилання на позиковий характер коштів. Згідно п.3 Договору позики на рахунок ОСОБА_2 здійснено десять безготівкових транзакцій. Проте, жодна з цих транзакцій не містить в якості призначення платежу посилання на те, що кошти отримуються саме як позика, та докази їх отримання відповідачем. Таким чином, надані позивачем докази на підтвердження надання позики, а саме виписки з банківських рахунків, не містять у призначенні платежу жодного посилання на позиковий характер сум. Не є підтвердженням позикового характеру цих коштів і відомості Акту приймання-передачі грошей від 26.05.2016p., оскільки він є укладеним вже у 2016 році. Кім того, просить звернути увагу на те, що згідно положень ЦК України, які визначають реальний характер договору позики. Особливість позикових відносин означає укладення договору позики з моменту передачі грошей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Впродовж судового засідання по справі позивач неодноразово зазначав, що договір позики із своїм батьком він уклав усно і, лише у 2016 році вони вирішили «покласти» його на папір. Для ситуації, яка є предметом розгляду, це означає відсутність позикового характеру всіх коштів, про передання яких стверджує позивач та визнає відповідач. В зв'язку із порушенням порядку укладення договору позики та неврахування сторонами його реального характеру, він фактично не укладався, тому просить в задоволенні позову відмовити.

Враховуючи пояснення сторін, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 26 травня 2016 року між ОСОБА_1, та ОСОБА_2, було укладено договір позики, згідно тексту якого, позивач передав, а відповідач прийняв у власність 197052 грн. 99 коп., для покупки об'єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, продовження його будівництва, покупки будматеріалів, оплати будівельних робіт, оформлення права на земельну ділянку за цією адресою, закінчення будівництва, отримання необхідних документів, здачі в експлуатацію та реєстрації права власності на житловий будинок та інші витрати пов'язані з цим будівництвом. Згідно договору позики, позика була отримана шляхом зарахування готівкових коштів на рахунок позичальника, згідно виписки позичальника з ПАТ «Універсал Банк» та Актом приймання-передачі грошей в період з 27.12.2001р. - по 21.04.2003р., в готівковій формі - 20.05.2003р., та випискою з ПАТ «Оксі Банк» та Актом приймання-передачі грошей 26.05.2016р. Сума боргу повертається не пізніше, ніж 10 днів з дня отримання вимоги позикодавця про повернення боргу. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, крім відносин, які виникли між сторонами, починаючи з 27.12.2001 року і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно ст. 526 ЦК України Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд при розгляді даної справи, враховує, що згідно рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2015 року, шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 29 січня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Скадовського рай управління юстиції Херсонської області, актовий запис №5 - розірваний.

Згідно ухвали Скадовського районного суду Херсонської області від 25.08.2016р., судом відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3, до ОСОБА_2, про розподіл майна подружжя.

Згідно правового висновку, зробленого ВСУ від 18.09.2013р. у справі № 6-63 цс 13 про стягнення боргу за договором позики було визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно із ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян

Оскільки сума позики зі слів позивача складає 197052 грн. 99 коп. то договір позики був укладений у письмовій формі.

Отже, підсумовуючи вищенаведене та відповідно до вимог ст. ст. 208, 1047 ЦК України договір позики у даному випадку обов'язково необхідно було вчинити у письмовій формі у момент передачі кожної суми грошей, що дійсно підтверджувало б факт позики.

Згідно долучених до матеріалів справи копії виписки по особовому рахунку ОСОБА_1, ВАТ «Універсал банк» кошти перераховані позивачем не зазначені, як позика, так і з виписки по рахунку ОСОБА_2, ПАТ «Оксі Банк» від 26.05.2016р., де зазначено рух коштів, як «приватний переказ».

Посилання позивача на рух коштів, як на переказ коштів в рахунок позики, суд не приймає до уваги, оскільки такого не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки у виписках не зазначено що кошти передані у відповідності до договору позики.

Таким чином, позивачем не доведено факту що між ним та відповідачем виникли зобов'язальні відносини передбачені договором позики.

Дослідивши договір позики, долучені до нього інші матеріали та оцінивши його справжню правову природу укладання, суд приходить до висновку, що договір позики від 26.05.2016 р. є не укладеним, та не породжує для сторін цивільних прав і обов'язків, на досягнення яких він був спрямований.

Суд вважає, що позивач не довів обставини щодо підтвердження фактичного укладення договору позики та передання грошових коштів, що є предметом договору позики, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 133, 141, 244, 245, 259, 263-268, ЦПК України, ст..ст.526, 612, 1046, 1047, 1049, ЦК України суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 26 травня 2016р. в сумі 100000 (сто тисяч) грн.. 00 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення суду буде складено 09 лютого 2018 року.

Суддя Р. Т. Шрамко