Справа 431/5001/18
Провадження 2/431/1378/18

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року

Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Пелиха О.О.,

за участю секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Старобільськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України, у тому числі за лінію розмежування у зоні ООС, АР Крим, разом із матірю, без згоди та супроводу батька,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України, у тому числі за лінію розмежування у зоні ООС, АР Крим, разом із матірю, без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалась на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею. ОСОБА_3 не надає допомогу їх донці, не цікавиться взагалі її життям. Вона має намір виїхати за кордон, де її дитина буде мати належні умови для проживання та розвитку. Відповідно до діючого законодавства, для в'їзду дитини необхідний дозвіл. Проте, відповідач відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини без будь яких пояснень. У звязку з чим звернулася до суду за захистом.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, в заяві просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, від його представника до суду надійшла заява ОСОБА_5 в якій остання просила суд розглянути справу без участі відповідача, позов визнала в повному обсязі.

Враховуючи положення ч.3 ст.200 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження, оскільки відповідач позов визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 народилася 03.01.2006 року, її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 150 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до п. п. 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, слідує що в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягай 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України: які не досягай 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягай 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 4 Закону Країни «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України» слідує, що: «Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду».

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд робить висновок про те, що позов заявлено обґрунтовано, а тому задовольняє його.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, вона не порушує питання про стягнення з відповідача судового збору, а сам суд не може вийти за межі позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України; 25 ЦК України; ч.2 ст. 150, ст. 155, ст. 157 СК України; ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 2, п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», пунктами 3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 5 Закону України «Про громадянство України», ст. ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України, у тому числі за лінію розмежування у зоні ООС, АР Крим, разом із матірю, без згоди та супроводу батька задовольнити.

Надати дозвіл дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 виїзд за межі держави Україна, а також через лінію розмежування у зону проведення ООС та АР Крим, разом з матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на строк 8 (вісім) років до досягнення донькою 16 го віку, тобто до 03.01.2022 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Старобільський районний суд Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Пелих