Єдиний унікальний номер №440/1549/17
Провадження №2-о/440/11/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2018 року м. Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

присяжних ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання Волошин Х.С.

за участю заявника ОСОБА_4

за участю представника заявника ОСОБА_4

за участю представника заявника ОСОБА_5

за участю представника заінтересованої особи ОСОБА_6

за участю заінтересованої особи ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи ОСОБА_8 Мар»янович, ОСОБА_7, орган опіки і піклування ОСОБА_9 районної державної адміністрації про визнання особи недієздатною та призначення опікуна,

встановив:

В провадженні Буського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи ОСОБА_8 Мар»янович, ОСОБА_7, орган опіки і піклування ОСОБА_9 районної державної адміністрації про визнання особи недієздатною та призначення опікуна.

Заяву заявник ОСОБА_4 мотивує тим, що ОСОБА_10 приходиться йому дядьком, тобто є рідним братом його мами ОСОБА_11, яка померла 23 вересня 2005 року. Його дядько, ОСОБА_8 перебуває на обліку у лікаря-психіатра ОСОБА_9 центральної районної лікарні із діагнозом порушення психіки та поведінки внаслідок церебрального склерозу з астиноневротичним синдромом. Внаслідок хронічного захворювання ОСОБА_8 не здатний повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З народження страждає психічним захворюванням, в результаті якого зміг навчатися в загальноосвітній школі тільки до 4-го класу. Це захворювання суттєво впливає на його здібності, розуміння значення своїх дій і керувати ними. Просить суд задовольнити заяву, визнати ОСОБА_8 недієздатним та призначити його опікуном.

В судовому засіданні заявник підтримав подану ним заяву, суду дав пояснення аналогічні мотивам поданої заяви. Суду додатково пояснив, що дядько ОСОБА_8 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, згодом почав проживати у ОСОБА_9. Він, як племінник може ставити таке питання перед судом, оскільки інших близьких родичів не має.

Представник заявника ОСОБА_4 підтримала подану заяву, просить її задовольнити. Суду додатково пояснила, що шлюб, який уклав дядько є незаконним, так як дядько ОСОБА_8 страждає на психічну хворобу. Заявник та вона є племінниками ОСОБА_8 і є родиною, відтак мають право ставити питання про визнання дядька недієздатним. Донедавна, вона та її рідний брат, який є заявником у справі піклувалися про дядька. Вона зверталася до лікаря-психіатра в ОСОБА_9 районній лікарні, з метою призначити дядькові лікування. Також звертались до органу опіки і піклування ОСОБА_9 районної державної адміністрації з заявою про призначення заявника опікуном. Результати розгляду заяви їй невідомі.

Представник заявника ОСОБА_5 підтримав подану заяву. Просить таку задовольнити на підставі доказів у справі.

Представник заінтересованої особа Органу опіки та піклування ОСОБА_9 районної державної адміністрації просять розглядати справу без участі представника, оскільки рішенням опікунської ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки при ОСОБА_9 районній адміністрації відмовлено в призначенні опікуна ОСОБА_8

Представник заінтересованої особи ОСОБА_8 - ОСОБА_6 заперечила проти задоволення поданої заяви. Заперечили проти задоволення заяви з мотивів наведених у письмових запереченнях, поданих Буському районному суду і долучених до матеріалів справи. Звернула увагу суду, що племінник не може ставити питання про визнання особи недієздатною, так як у заінтересованої особи ОСОБА_8 є законна дружина. Крім того, відсутні медичні документи, які б вказували на наявність психічного захворювання у ОСОБА_8

Заінтересована особа ОСОБА_7 заперечила проти задоволення заяви, оскільки її чоловік не страждає будь-якими психічними захворюваннями, в побуті він адекватний, допомагає по господарству. Вважає, що заявник не має правових підстав звертатися до суду із заявою про визнання її чоловіка недієздатним, бо він не є членом сімї ОСОБА_8 ОСОБА_12 вона ніколи біля ОСОБА_8 не бачила, заява подана не в інтересах ОСОБА_8, а з корисливих мотивів.

Суд, вислухавши доводи заявника, заінтересованих осіб та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Заявник ОСОБА_4 є племінником ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією свідоцтва про народження заявника, і тим що під час розгляду справи ніхто з учасників процесу про це не заперечив.

Згідно ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

У відповідності до ч.3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "3 від 28.03.1972 р. "Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним" (із змінами) встановлено, що при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. В справах про визнання громадян обмежено дієздатними такими даними можуть бути акти міліції і громадських організацій, рішення товариських судів та інші докази, які підтверджують факти зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, а також, що громадянин ставить себе і свою сім'ю в тяжке матеріальне становище.

В порушення зазначених норм, заявником у заяві не викладено обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого ОСОБА_8 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а також не надано доказів, які станом на час звернення до суду підтверджують ці обставини, подані в оригіналі, або завірені належним чином.

Як вбачається із ОСОБА_9 міської ради від 29 червня 2017 року (а.с. 28) та ОСОБА_9 міської ради від 30 серпня 2017 року (а.с. 29), ОСОБА_8 проживає разом з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1.

Факт не проживання ОСОБА_8 за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_2 підтверджується ОСОБА_9 від 30 серпня 2017 року складеним ОСОБА_9 міською радою.

Заінтересована особа ОСОБА_7 є дружиною ОСОБА_8, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб виданим ОСОБА_9 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 09 вересня 2017 року серія І-СГ № 323113 (а.с. 26).

Як вбачається із змісту відповіді ОСОБА_9 ЦРЛ від 08.06.2017 року № 715 ОСОБА_8 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебуває та лікування йому не призначалося (а.с. 43).

Згідно довідки № 201 виданою ОСОБА_9 ЦРЛ 17.07.2017р. (а.с. 41) ОСОБА_8 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

Жодних виписок з історії хвороби ОСОБА_8 та інших документів з приводу такого роду захворювань суду стороною заявника не представлено, доказів такого судом не здобуто. З витяга медичної амбулаторної картки ОСОБА_8 з ОСОБА_9 ЦРЛ (а.с. 40) вбачається, що він на обліку у психіатра не перебував, не перебуває, має вікові захворювання.

Відповідно до Висновку ЛКК ЛОПКЛ від 12.09.2017 року (а.с. 42) наданого на підставі заяви ОСОБА_8, останній оглянутий лікарями-психіатрами, проведено його обстеження та експериментально-психологічне дослідження та встановлено, що: «На момент огляду ОСОБА_8 доступний правильному контакту. Орієнтований в часі, просторі та власній особі. Емоції адекватні ситуації. Мислення, увага, та память сповільнені за темпом згідно особливостей вікового характеру. Продуктивної психопатологічної симптоматики не виявлено. Критика збережена». Таким чином, лікарями-психіатрами встановлено, що ОСОБА_8 не хворіє жодними психічними розладами, повністю розуміє значення своїх дій і керує ними.

Згідно характеристики Виконкому ОСОБА_9 міської ради № 71 від 28 липня 2017 року (а.с. 44), «ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності не притягався, скарг на зауважень на його поведінку не було, міськвиконком не має жодних претензій до ОСОБА_8М.».

Згідно характеристики Кізлівської сільської ради Буського району Львівської області від 09.08.2017 року № 295 (а.с. 45) за час проживання ОСОБА_8 у с.Журатин він не притягувався до адміністративної відповідальності, судимостей не мав, скарг чи зауважень на поведінку ОСОБА_8 не поступало. Зі слів мешканців ОСОБА_8 характеризувався в побуті як спокійна, врівноважена людина, завжди допомагав сусідам по господарству. Жодних проявів агресії чи неадекватної поведінки зі сторони ОСОБА_8 сусіди та мешканці с.Журатин не памятають. Жодних зауважень з приводу поведінки ОСОБА_8 під час його перебування за адресою: буд.37 вул.Шевченка, Кізлівською сільською радою не зафіксовано. Конфліктів з сусідами та іншими мешканцями с.Журатин, які б свідчили про протиправну чи психічно нездорову поведінку (агресія, безпричинні сварки тощо) не зафіксовано, скарги з такого приводу до Кізлівської сільської ради не поступали.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не вказали про наявність у ОСОБА_8 стійкого психічного розладу, так само як і не зазначили про дивні особливості поведінки, стану, неадекватність вчинків чи висловлювань.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що знає ОСОБА_8 тривалий проміжок часу, спілкується з ним постійно, він часто буває у неї вдома, допомагав раніше по господарству і нічого в його поведінці неадекватного не вбачає. ОСОБА_8 завжди привітний, добре ставиться до сусідів, все пам'ятає. ОСОБА_8 останнім часом жаліється, що його племінниця хоче забрати квартиру в м.Буську, пише на нього постійні заяви в поліцію, через тяжкі переживання літом дістав інфаркт, його лікувала дружина ОСОБА_7

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що мешкала із ОСОБА_8 по сусідству багато років у с.Журатин Буського району Львівської області і поганого про нього нічого сказати не може, постійно з ним спілкувалася. Відколи за ним почала доглядати ОСОБА_7 ні разу не бачила його в занедбаному вигляді. Ствердила, що жодного разу не бачила ніяких родичів ОСОБА_8, крім ОСОБА_7. Їй не відомо, щоб хтось до нього приходив, надавав допомогу чи забирав до себе на проживання. Достаменно знає, що ОСОБА_8 проживав з батьком в с.Журатин, потім ОСОБА_8 перейшов жити до міста ОСОБА_9. Поки жив в Журатині працював в колгоспі. За поведінкою ОСОБА_8.М ніколи не було нічого, що свідчило б про його психічний розлад. Нормальний чоловік, ні з ким не сварився, ніхто на його поведінку ніколи не жалівся. Ніколи не відмовив сусідам у допомозі, сама не раз його просила допомагати. Знала, що у нього є племінники, однак жодного разу їх там не бачила.

Відповідно до вимог ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною 2 даної норми визначено порядок визнання фізичної особи недієздатною відповідно до вимог Цивільно- процесуального кодексу України.

Ухвалою Буського районного суду від 25 січня 2018 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про призначення судової психіатричної експертизи відмовлено.

Тому з урахуванням наведеного, суд вважає, що підстав для визнання ОСОБА_8 недієздатним не вбачається.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд не має жодного сумніву у належному психічному стані ОСОБА_8, який самостійно та адекватно надав відповіді на поставлені судом запитання, за його характеристиками з місць проживання, в яких він характеризується позитивно, за показами дружини та свідків, які стверджують що підстав вважати ОСОБА_8 таким що страждає на хронічний стійкий психічний розлад, немає.

Як вбачається із вимог заявлених ОСОБА_4, він просить встановити над своїм дядьком ОСОБА_8 опіку, призначивши його опікуном, оскільки він «бажає доглядати свого дядька і бути його опікуном і має на це можливість і бажання».

Згідно ч. 3 ст. 296 ЦПК України заява про визнання особи недієздатною може бути подана членами сімї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки і піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Однак, заявником до заяви не додано висновок органу опіки та піклування про можливість призначення його опікуном над недієздатною фізичною особою, а також доказів того, що він звертався з приводу цього питання до органу опіки та піклування.

Отже, за результатами розгляду вказаної заяви, суд прийшов до висновку, що заявник ОСОБА_4 діяв недобросовісно, стверджуючи що його дядько ОСОБА_8 страждає на хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок якого не здатний усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод безпосередньо застосовується при розгляді справ у судах України. Аналогічним чином висновки Європейського суду з прав людини також враховуються при розгляді будь-яких судових справ в національній системі правосуддя.

Відповідні положення статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають те, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, у справі «ОСОБА_15 проти України» Європейський суд констатував порушення підпунктів «с» та «є» пункту 1 статті 5 Конвенції, пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції, коли заявник повністю залежав від органів влади, які позбавили його шансів довести свою адекватність.

Статтею 19 Закону України "Про міжнародні договори України" встановлено правила про те, що міжнародні договори України (в тому числі конвенції) застосовуються на території України нарівні з національним законодавством.

При цьому, у випадку виникнення суперечності між міжнародним договором та національним законом, повинен застосовуватися міжнародний договір.

Так у рішенні Європейського суду з прав людини №37679/08v. Czech Republic зазначено, що будь-яке обмеження свободи особи з психічними розладами навіть на нетривалий час може бути визнано катуванням або жорстоким поводженням.

В підпунктах, d, e та пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод йдеться про позбавлення свободи в контексті цивільного права.

У справі Вінтерверп проти Нідерландів (1979) Суд сформулював три критерії, які дозволяють точніше визначити поняття «психічно хворий» в рамках підпункту пункту 1 статті 5, а саме :

- держава має використовувати об'єктивні медичні стандарти при вирішенні питання про те, чи може особа вважатись «психічно хворою»;

- характер або ступінь психічної хвороби мають бути достатньо гострими, щоб виправдати примусову госпіталізацію;

- держава має право утримувати хворого в лікарні лише протягом часу загострення психічного розладу, а тому хворий, який примусово утримується в лікарні через «психічне захворювання», має право на здійснення періодичного огляду: примусове утримання в лікарні не може тривати протягом невизначеного періоду.

Таким чином, аналіз практики Європейського суду свідчить про те, що необґрунтоване визнання особи недієздатною або визнання її психічно хворим - є порушення його прав.

Враховуючи наявні у матеріалах справи письмові докази та практику Європейського суду, яка говорить про необхідність суворого дотримання органами державної влади прав громадян, які передбачені Європейською конвенцією про права людини, суд не знаходить підстав для визнання ОСОБА_8 недієздатним, а тим паче призначення йому опікуна в особі заявника, а тому розглядаючи заяву на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України, з'ясувавши мету звернення позивача до суду та юридичну природу виниклих правовідносин - у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, суд констатує, що заявник ОСОБА_4 діяв недобросовісно без достатньої для цього підстави.

Керуючись ст.ст. 12, 43, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 90, 95, 259, 263- 265, 299, 300 ЦПК України, суд,-

вирішив:

заяву ОСОБА_4, заінтересовані особи ОСОБА_8 Мар»янович, ОСОБА_7, орган опіки і піклування ОСОБА_9 районної державної адміністрації про визнання особи недієздатною та призначення опікуна залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2018 року.

Суддя: Г. О. Шендрікова

Присяжні: ОСОБА_2

ОСОБА_3