УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2018 року

м. Київ

справа № 265/3707/17

провадження № 61-4392 ск 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), КурилоВ. П.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 15 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області

від 13 грудня 2017 року в справі за позовом Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради (далі - УСЗН Лівобережного району Маріупольської МР) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

На обґрунтування вимог позову УСЗН Лівобережного району Маріупольської МР посилалося на те, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні, як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі і на оплату житлово-комунальних послуг. Допомогу було призначено з 05 листопада 2015 року по 03 травня

2016 року. Внаслідок проведеної перевірки обґрунтованості видачі та достовірності документів, поданих для призначення грошової допомоги головним державним соціальним інспектором управління було встановлено, що у володінні ОСОБА_4 є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі. Отже, відповідач не мала права на отримання допомоги на покриття витрат на проживання внутрішньо переміщеним особам за період з 05 листопада 2015 року по 03 травня 2016 року. Спеціалісти управління ОСОБА_4 повідомляли про надмірно виплачені кошти та пропонували добровільно їх внести на рахунок управління, проте станом на 25 травня 2017 року сума боргу не погашена.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 при зверненні до управління щодо призначення щомісячної адресної допомоги надала недостовірну інформацію про наявність у неї власності та з урахуванням викладеного, УСЗН Лівобережного району Маріупольської МР просило суд стягнути з відповідача на користь управління суму надмірно виплачених у вигляді адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам грошових коштів у розмірі 6 595 грн 79 коп.

Рішенням Орджонікіджевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13 грудня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року, УСЗН Лівобережного району Маріупольської МР просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців (стаття 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщенним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505).

Відповідно до пункту п'ятого статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Кабінету Міністрів України доручено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року

№ 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р м. Маріуполь (Маріупольська міська рада) включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, чинного на час розгляду справи, обґрунтовано відхилив посилання УСЗН Лівобережного району Маріупольської МР про те, що ОСОБА_4 не мала права на отримання допомоги на покриття витрат на проживання внутрішньо переміщеним особам та дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки наявні 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, корп. 3 у відповідача розташовані на території, на якій здійснюється антитерористична операція, та статус внутрішньо переміщеної особи дають підстави для отримання ОСОБА_4 адресної допомоги для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, колегія судді

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 15 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області

від 13 грудня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є.Червинська