Номер провадження: 22-ц/785/6671/18
Номер справи місцевого суду: 501/33/17
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 року м. Одеса

Справа № 501/33/17

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру та поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру,за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Пушкарського Д.В. 09 липня 2018 року,

встановив:

У січні 2017 р. ОСОБА_4звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1; 2) стягнути з ОСОБА_5 кошти у сумі - 243 000 грн..

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовує тим, що у 2010 р. він став власником однокімнатної квартири АДРЕСА_8 У 2014 р. був укладений шлюб з відповідачкою. У цьому ж році була продана однокімнатна квартира № 18 по вул. Леніна в м. Чорноморськ та за отримані від продажу кошти була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_2. Оскільки трикімнатна квартира придбана за кошти від продажу належної особисто йому однокімнатної квартири, то трикімнатна квартира є його приватною власністю, хоча і придбана у період шлюбу.

Відповідачка за рахунок коштів, які були зняті ним з рахунку та зберігалися вдома, придбала автомобіль за ціною - 18 000 доларів США, який оформила на третю особу. З відповідачки підлягає стягненню - 9 000 доларів США, що за відповідним курсом НБУ становить - 243 000 грн. (а. с. 2 - 3).

У лютому 2017 р. ОСОБА_5, не визнавши первісний ОСОБА_4, звернулася до суду із вищевказаним зустрічним позовом, в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право приватної власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 (далі - Спірна квартира).

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що 11.07.2014 р. між сторонами було укладено шлюб. У 2015 р. у них народилася донька - Ангеліна.

06.10.2015 р. ОСОБА_4 придбав спірну квартиру. У п. 6 договору купівлі-продажу вказано, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя та за згодою дружини. Таким чином, спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 р. шлюб між сторонами розірвано.

З урахуванням того, що після розірвання шлюбу донька проживає з нею, з урахуванням інтересів доньки, необхідно відійти від принципу рівності часток подружжя (а. с. 25 - 28).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09.07.2018 р. вищезазначений первісний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_3.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні вищевказаного зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 11.07.2014 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 р. розірвано (а. с. 7).

06.10.2015 р. ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу (а. с. 8 - 9) придбав у ОСОБА_6 квартиру за адресою - АДРЕСА_4. Квартира придбана за ціною - 235 000 грн.. Договір посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_7. Власником квартири вказаний ОСОБА_4

06.10.2015 р. перед оформленням вищевказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7, продав свою квартиру за адресою - Одеська область, м. Чорноморськ, вул. 1 Травня, 19, яку він придбав ще у 2010 р. до вступу в шлюб з ОСОБА_5 (а. с. 10 - 11). Ціна продажу квартири становить - 663 786 грн..

Згідно витягу № 45138337 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 13). ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_5.

ОСОБА_5 будь-яких доказів стосовно вкладення своїх особистих коштів на придбання спірної квартири не надала. Тому суд приходить до висновку, що квартира була придбана ОСОБА_4 за кошти, отримані від продажу майна, набутого ним до реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, тому вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог ОСОБА_4 про розподіл спільних коштів, з урахуванням заперечень ОСОБА_5 проти цього, беручі до уваги те, що ОСОБА_4 не подав до суду доказів щодо вказаних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Враховуючи викладені обставини, з урахуванням норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню в частині визнання його права на спірну квартиру, у задоволенні зустрічного позову, у зв'язку з його недоведеністю, слід відмовити (а. с. 112 - 113).

ОСОБА_5 оскаржує рішення в частині визнання за ОСОБА_4 права приватної власності на спірну квартиру та в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні первісних вимог ОСОБА_4 про визнання за ним права приватної власності на спірну квартиру та задоволення її зустрічних позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

ОСОБА_5 вказує, що у п. 6 договору купівлі-продажу спірної квартири вказано, що вона придбана за спільні кошти подружжя та за згодою дружини. Вказані положення договору не визнано недійсними. Тому спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Апелянт та її представнику судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що посилання ОСОБА_5 на те, що спірна квартира придбана за спільні кошти є безпідставними. Вона не довела наявність у неї коштів на час придбання квартири. Крім того, у нього є відомості про наявність у ОСОБА_5 великих боргів, а тому вона ніяк не могла вкласти будь-яких грошей у придбання квартири. ОСОБА_5 намагається ввести суд в оману.

Представники ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його первісних вимог про стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів не оскаржив, тому законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду вказаним вимогам законодавства не відповідає. Погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 57, 60, 70 СК України) та процесуального (ст. ст. 12, 13, 263, 264 ЦПК України) права.

Колегія суддів вважає, що на підставі наявних у справі, наданих сторонами і дослідженими судом доказів суд правильно встановив факти щодо укладення та розірвання шлюбу, укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у період шлюбу. Разом з тим, висновок суду першої інстанції про те, що спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_4 зроблено при їх невідповідності матеріалам справи.

У п. 6 договору купівлі-продажу від 06.10.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 4547, згідно якого ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_6, вказано, що «…Квартира купується за спільні кошти подружжя та за згодою дружини ПОКУПЦЯ - ОСОБА_5, справжність підпису на заяві від якої засвідчена приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 06 жовтня 2015 року за реєстровим № 4546…» (а. с. 8 - 9).

Між сторонами виникли правовідносини щодо права особистої власності дружини, чоловіка, спільної сумісної власності подружжя, поділу спільного сумісного майна подружжя.

Пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Майно, набуте нею, ним за час шлюбу але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтями 60, 70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78 ЦПК України).

Оскільки у нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу спірної квартири вказано, що вона придбана за рахунок спільних коштів подружжя, відсутності доказів про визнання недійсними вказаних положень договору купівлі-продажу, колегія суддів приходить до висновку про те, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін. За вказаних обставин у задоволенні первісних вимог ОСОБА_4 про визнання за ним права особистої власності на спірну квартиру необхідно відмовити.

Оскільки спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін, підлягають задоволенню зустрічні вимоги ОСОБА_5 про її поділ. Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами, передбаченими ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

ОСОБА_5 не надала доказів, які б підтверджували наявність вказаних у вищезазначених нормах діючого законодавства обставин. Тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню частково. За нею в порядку поділу необхідно визнати право приватної власності на ? частину спірної квартири. Тому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню частково.

Доводи апелянта про те, що у п. 6 договору купівлі-продажу спірної квартири вказано, що вона придбана за спільні кошти подружжя та за згодою дружини, вказані положення договору не визнано недійсними, а тому спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, є обґрунтованими. Вимоги апелянта про визнання за нею права приватної власності на 2/3 частини спірної квартири є недоведеними.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 є частково обґрунтованою, її треба задовольнити частково.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним вказати у рішенні про припинення права спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру та залишення ? частини спірної квартири у приватній власності ОСОБА_4, що не є виходом поза межі позовних вимог. У разі поділу спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на його частку за одним із подружжя, статус спільного сумісного майна припиняється. Виникає спільна часткова власність сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги може скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення первісних позовних вимог про визнання особистої власності на спірну квартиру та відмови у повному обсязі в задоволенні зустрічних позовних вимог зроблені при їх невідповідності обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає в цій частині скасуванню. Необхідно в цій частині ухвалити нове судове рішення за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, оскільки спірна квартира поділена між сторонами у рівних частках, з ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь ОСОБА_5 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у сумі - 1 175,00 грн. = 2 350,00 грн. х 50%.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5- задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 липня 2018 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру та поділ майна подружжя - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) право приватної власності на ? частину квартири АДРЕСА_5 загальною площею - 79,9 кв. м., житловою площею - 42,3 кв. м., яка складається з: 1 кімната - 11,0 кв. м.; 2 кімната - 15,5 кв. м.; 3 кімната - 15,8 кв. м.; кухня - 11,4 кв. м.; туалет - 1,6 кв. м.; ванна - 3,1 кв. м.; коридор - 9,0 кв. м.; лоджія - 3,7 кв. м.; лоджія - 4,4 кв. м.; лоджія - 4,4 кв. м..

Залишити у приватній власності ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4) ? частину квартири АДРЕСА_5 загальною площею - 79,9 кв. м., житловою площею - 42,3 кв. м., яка складається з: 1 кімната - 11,0 кв. м.; 2 кімната - 15,5 кв. м.; 3 кімната - 15,8 кв. м.; кухня - 11,4 кв. м.; туалет - 1,6 кв. м.; ванна - 3,1 кв. м.; коридор - 9,0 кв. м.; лоджія - 3,7 кв. м.; лоджія - 4,4 кв. м.; лоджія - 4,4 кв. м..

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4) на квартиру АДРЕСА_5 загальною площею - 79,9 кв. м., житловою площею - 42,3 кв. м., яка складається з: 1 кімната - 11,0 кв. м.; 2 кімната - 15,5 кв. м.; 3 кімната - 15,8 кв. м.; кухня - 11,4 кв. м.; туалет - 1,6 кв. м.; ванна - 3,1 кв. м.; коридор - 9,0 кв. м.; лоджія - 3,7 кв. м.; лоджія - 4,4 кв. м.; лоджія - 4,4 кв. м..

В решті зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4) на користь ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) судовий збір у сумі - 1 175 (одна тисяча сто сімдесят п'ять) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 грудня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе