П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 22-1705 Головуючий у1-й інстанції - Притула Н.Г.

Унікальний № 761/2855/17 Доповідач - Пікуль А.А.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_4 пред'явила позов в Шевченківський районний суд міста Києва до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_3 жодного із покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Суд позбавив ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову (а.с.173-183).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, адвокат ОСОБА_6, зазначила, що відповідач не намагався вчинити будь-які дії щодо виконання батьківських обов'язків та не надав суду доказів того, що йому в цьому чинились перешкоди з боку позивача чи іншої особи. Відтак, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_3, позивач просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с.215-218).

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII " Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В суд апеляційної інстанції позивач та її представник не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду сторона позивача повідомлена 19 березня 2018 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення представнику позивача, ОСОБА_6, завірене відтиском штемпелю поштового відділення (а.с.212). Представник третьої особи також повідомлений 19.03.2018 (а.с.213).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явились, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення відповідача, ОСОБА_3, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

Сторони по справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з 7 жовтня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Білефельд Федеративної Республіки Німеччина народилась донька ОСОБА_7.

5 червня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

13 лютого 2016 року ОСОБА_7 змінила прізвище та ім'я на ОСОБА_5.

13 лютого 2016 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_3 за період з січня 2010 року по березень 2015 року з його заробітної плати відраховувались аліменти.

Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація у своєму висновку від 18 травня 2017 року №108-8206 вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітньої ОСОБА_5 2000 року народження.

За вищенаведених обставин, районний суд, виходячи з того, що ОСОБА_3 тривалий час не цікавиться дитиною та не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Оспорюючи такий висновок районного суду, ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування районним судом обставин, які мають для правильного вирішення справи, вказує, що районний суд не врахував письмових пояснень відповідача про те, що ОСОБА_4 переховувала від нього доньку, не надавала ніякої інформації про місце перебування себе та дитини, а також щодо банківських реквізитів рахунків, на які ОСОБА_3 міг би перераховувати аліменти. Відповідач також акцентує увагу на тому, що районним судом не враховано оспорювання ним у судовому порядку факту наявності заборгованості по сплаті аліментів.

При перевірці вищенаведених доводів апеляційної скарги апеляційним судом встановлено наступне.

В частині посилання на факт відсутності заборгованості по сплаті аліментів та невідповідності висновків районного суду у цій частині обставинам справи ОСОБА_3 вдається до перекручування обставин на свою користь, адже висновки районного суду базуються на письмових доказах.

Так районним судом вірно встановлено, що відповідно до довідки-розрахунку, яка складена головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС в м. Києві вбачається, що станом на 16 грудня 2016 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів, починаючи з лютого 2015 року становить 41 085 грн. 68 коп.

ОСОБА_3 не погодився із зазначеним розміром заборгованості та звернувся до суду із скаргою. На час вирішення даної справи скарга не вирішена по суті.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року з ОСОБА_3 стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів. Проте вказане рішення не набрало законної сили.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57−60 ЦПК України.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

У даному конкретному випадку орган опіки та піклування Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації надав суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітньої ОСОБА_5, 2000року народження, та підтримав позовні вимоги ОСОБА_4, просив розглядати справу у відсутність представника органу опіки та піклування (а.с.45-47).

Зі змісту цього висновку убачається, що відповідно до характеристики, наданої ліцеєм "Престиж" м. Києва, де з 2010 року навчається ОСОБА_5, батько не з'являвся до школи жодного разу. Вихованням дівчинки займається виключно матір, яка відвідує батьківські збори та підтримує зв'язок з класним керівником. Під час бесіди зі співробітниками служби у справах дітей Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації у травні 2017 року ОСОБА_5 повідомила, що останній раз бачилась із батьком у 2015 році, коли звернулась до нього із проханням про надання дозволу на виїзд за кордон, який батько не надав. До цього ОСОБА_5 зустрічалась рідко з батьком, виключно за ініціативою матері. Батько не телефонує їй, не вітає зі святами, ніколи не вітав з днем народження. ОСОБА_9 не заперечує щодо позбавлення батька батьківських прав та підтримує заяву матері.

Матеріали справи не містять жодного доказу на спростування відомостей висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 підтвердив, що останній раз бачив доньку у травні 2015 року на прохання ОСОБА_9. Відповідач повідомив суду, що зміна прізвища зі ОСОБА_3 на ОСОБА_4 відбулася за ініціативою та вибором дочки при отриманні паспорта громадянина України у 2016 році.

ОСОБА_3 також підтвердив апеляційному суду, що жодних заяв до органу опіки та піклування та/чи до суду з приводу усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з дочкою він з 2004 року і до цього часу не подавав.

Таким чином, у даній справі відповідач не довів, що він належним чином виконував свої батьківські обов'язки по піклуванню про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач також не довів, що для нього існували об'єктивні перешкоди для виконання своїх батьківських обов'язків. По суті батьківське піклування ОСОБА_3 про дочку зводилося до сплати аліментів. При цьому, виникли питання наявності заборгованості по аліментам та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, які вирішувалися у судовому порядку.

Отже у суду є всі підстави вважати, що батько допустив свідоме нехтування своїми обов'язками.

З огляду на викладене у апеляційного суду відсутні підстави для незгоди із висновком органу опіки та піклування. У суду також немає підстав вважати, що такий висновок не відповідає інтересам дитини, адже дочка, яка тривалий час не отримувала батьківської підтримки і турботи, вже будучи дорослою, зробила свідомий вибір і перейшла прізвище матері.

На час апеляційного розгляду справи ОСОБА_5 є повнолітньою.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідачів не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 6 квітня 2018 року.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома