ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2018 року

м.Суми

Справа №587/2029/17

Номер провадження 22-ц/788/488/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

та сторін: відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 січня 2018 року в складі судді Дашутіна І.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 22 січня 2017 року, -

в с т а н о в и л а:

Статтею 351 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Канівець Людмила Олександрівна, про визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення суду ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог. При цьому, вказує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставин того, що у квартирі АДРЕСА_1 вона проживала з 2008 року. За згодою її батька ОСОБА_2, як колишнього власника того житла, у 2009 році вона провела ряд будівельних робіт, внаслідок чого змінилась технічна характеристика житла. Зокрема, було проведено газопостачання до жилого приміщення, збільшено площу квартири з 77,5 кв.м. до 99,6 кв.м. за рахунок перепланування та добудов. У зв'язку із зазначеним, позивач вважає, що на даний час спірний об'єкт нерухомого майна є незавершеним будівництвом, який не прийнятий в експлуатацію, а право власності на нього не зареєстроване у встановленому законом порядку. До того ж, як вказав позивач, будівництво добудов було здійснено на земельній ділянці без відповідних дозволів, що свідчить про те, що спірне житло не може бути об'єктом цивільного обороту, отже, і об'єктом дарування також. Крім того, позивач посилається на те, що спірним договором порушені її права та інтереси, у зв'язку з чим вона має право заперечувати дійсність договору дарування, так як її право власності на здійсненні добудови та право на проживання у квартирі є порушеними, а при посвідченні договору дарування квартири від 21 квітня 2017 року нотаріусом не було дотримано вимог Інструкції про прядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

У свою чергу, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надали відзив на апеляційну скаргу, в якому вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Зокрема, вони вважають, що при вчиненні оскарженого договору дарування були дотримані вимоги законодавства, а доводи апеляційної скарги про проведення реконструкції квартири за кошт позивача не відповідають дійсності та не надають їй права на звернення до суду з даним позовом. При цьому, як на безпідставність позовних вимог, відповідачі посилаються на рішення Сумського районного суду Сумської області від 24 березня 2016 року, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що посвідчення спірного договору дарування відбулося на підставі наданих дарувальником документів, що підтверджують його право власності на спірне жиле приміщення. Також приватний нотаріус наголосила, що при вчиненні нотаріальних дій нотаріус не має права вимагати здійснення технічної інвентаризації об'єкта нерухомості, так як власник може розпоряджатися лише тим майном, яке йому належить, що повинно підтверджуватись правовстановлюючим документом. При цьому, нотаріус зазначила, що не вбачає порушення прав або охоронюваних законом інтересів позивача оскарженим договором дарування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги, а також пояснення відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та третьої особи приватного нотаріуса Канівець Л.О. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів для підтвердження того, що її права були порушені внаслідок укладення відповідачами між собою договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 21 квітня 2017 року.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2000 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування, який посвідчено завідуючою Сумською районною державною нотаріальною контрою Бирченко Л.Л. (а.с. 9).

З витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 18 листопада 2016 року була проведена державна реєстрація речових прав відповідача ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно із зазначенням, що підставою виникнення права власності є дублікат договору дарування, виданий 17 листопада 2016 року Сумським обласним державним нотаріальним архівом (а.с. 98).

Згідно з даними технічного паспорта загальна площа зазначеної вище квартири становить 77,5 кв.м., а житлова - 36 кв.м. (а.с. 10 - 11).

Відповідно до свідоцтва про народження позивач ОСОБА_3, 1986 року народження, є дочкою відповідача ОСОБА_2 (а.с. 8), а згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали між собою шлюб 15 вересня 2016 року (а.с. 16).

За даними довідок Кияницької сільської ради від 14 квітня та 17 травня 2017 року позивач ОСОБА_3 з 21 серпня 2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що також підтверджується її паспортними даними. Крім того, у цьому ж жилому приміщенні зареєстрований і відповідач ОСОБА_2 (а.с. 12 - 13, 99).

Як зазначено у витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 18), відповідач ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 21 квітня 2017 року, укладеного з нею відповідачем ОСОБА_2, є власником спірного жилого приміщення.

Про аналогічне йдеться і в самому договорі дарування від 21 квітня 2017 року, наданого приватним нотаріусом суду апеляційної інстанції.

На підтвердження позовних вимог позивач надала до суду технічний паспорт спірної квартири, виготовлений ФОП ОСОБА_8 станом на 16 січня 2017 року, довідку - характеристику об'єкта нерухомого майна, робочий проект з газопостачання житла, абонентську книжку, із яких вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 здійснено ряд перепланувань, її площа збільшилась до 99,6 кв.м., до житла також проведено газопостачання (а.с. 19 - 26).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

За змістом ст. 215 ЦК України та відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз. 5 п. 5 постанови від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України, є підставою недійсності правочину, як зазначено у частині першій статті 215 ЦК України, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, наведені вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави стверджувати, що позивач не довела належними та допустимими доказами, що внаслідок укладення між відповідачами договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 21 квітня 2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О., були порушені її права та законні інтереси, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо цього, виходячи з наступного.

Зокрема, рішенням Сумського районного суду Сумської області від 07 червня 2017 року у справі № 587/1226/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Сумський районний сектор державної міграційної служби України про виселення з житлового приміщення, зобов'язання не чинити перешкоди та зняття з реєстрації, яке відповідно до рішення Апеляційного суду Сумської області від 25 вересня 2017 року в частині щодо виселення було залишено без змін і, відповідно, ОСОБА_3 було виселено з квартири АДРЕСА_1.

При цьому, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 є новим власником спірного житлового приміщення, а ОСОБА_3 не є членом її сім`ї, спільно вони не проживали та спільним побутом не пов'язані, тому суд вважав, що ОСОБА_3 втратила право користування спірним у даній справі жилим приміщенням.

Таким чином, із зазначеного вбачається, що на даний час ОСОБА_3 виселена із спірної квартири.

Що стосується підстав для визнання недійсним договору дарування жилого приміщення з посиланням в апеляційній скарзі на порушення права власності позивача, оскільки, як вона зазначає, певні переобладнання та добудови у квартирі були проведені з дозволу тодішнього власника квартири, тобто її батька, та за її власний кошт, на думку колегії суддів, не є підставою для задоволення апеляційної скарги стосовно скасування рішення суду і задоволення позову, так як позивач ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами, що в результаті здійснених поліпшень було створено нову річ, тобто нерухоме майно, яке прийнято в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства, що б давало підстави стверджувати про порушення її прав та законних інтересів, як співвласника того нерухомого майна, внаслідок укладення спірного договору дарування.

Виходячи із вищезазначеного, також безпідставним є твердження в апеляційній скарзі про те, що квартира АДРЕСА_1 не може бути об'єктом цивільного обороту, оскільки державну реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва не було проведено, так як позивач не довела належними та допустимими доказами того факту, що внаслідок здійснених переобладнань квартири було створено нову річ.

Що стосується доводів позивача в апеляційній скарзі про те, що при посвідченні спірного договору дарування нотаріусом були порушені норми чинного законодавства, то вони не заслуговують на увагу колегії суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 п. 1 Розділу ІІ Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються.

Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

Із копії нотаріальної справи, наданої приватним нотаріусом до апеляційного суду, вбачається, що договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 21 квітня 2017 року було посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Канівець Л.О. на підставі наданих дарувальником ОСОБА_2 документів, що підтверджують його право власності на майно, а саме: дублікату договору дарування вказаної квартири, який був посвідчений 10 липня 2000 року Сумською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3011; витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2, сформованого державним реєстратором 23 листопада 2016 року; технічного паспорта, виготовленого 27 листопада 2016 року ДП «Регіональна агенція технічної інвентаризації» КП «Ініціатива» Кровненської сільської ради Сумського району; довідки № 75-1-10/16 від 24 жовтня 2016 року про належність квартири ОСОБА_2 станом на 29 грудня 2012 року, виданої ДП «Регіональна агенція технічної інвентаризації» КП «Ініціатива» Кровненської сільської ради Сумського району; довідки Кияницької сільської ради Сумського району від 14 квітня 2017 року № 459 про реєстрацію місця проживання у спірній квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Крім того, відповідач надав до нотаріуса Звіт про незалежну оцінку майна від 04 квітня 2017 року, який був виготовлений ТОВ «Супра Лексіс».

При цьому, нотаріусом були встановлені особи громадян, що звернулися за вчиненням нотаріальної дії, перевірена їх дієздатність та належність саме ОСОБА_2 відчужуваної квартири, відсутність заборон та податкової застави на житло, прав щодо користування нерухомістю, що знайшло підтвердження відповідними витягами з державних реєстрів.

Таким чином, з викладеного вбачається, що посвідчення нотаріусом спірного правочину відбулося за умови дотримання відповідного законодавства та подання належних документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на спірне майно.

Посилання позивача на виготовлений 16 січня 2017 року за її замовленням новий технічний паспорт на квартиру, як на підставу для визнання недійним спірного правочину, в якому, тобто в новому технічному паспорті, відображені фактично проведені перепланування у житловому приміщенні, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки з матеріалів даної цивільної справи та з нотаріальної справи вбачається, що право власності ОСОБА_2 на квартиру було зареєстровано державним реєстратором Степанівської селищної ради Сумського району 18 листопада 2016 року за № 17585790, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, у разі звернення громадян до нотаріуса за посвідченням правочину щодо відчуження нерухомого майна і не повідомлення останнього про здійснені перепланування чи переобладнання у квартирі нотаріус не має права вимагати проведення технічної інвентаризації нерухомого майна чи самостійно перевіряти технічні зміни об'єкта нерухомості, так як відповідно до п.п. 1.2 Інструкцієї про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України N 127 від 24 травня 2001 року, технічна інвентаризація проводиться у таких випадках:

- перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об'єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту;

- перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва;

- перед проведенням державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об'єднання об'єкта нерухомого майна або виділення частки з об'єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об'єднання або виділення частки завершений будівництвом об'єкт приймався в експлуатацію.

В інших випадках технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника.

Крім того, за нормами ч. 1 ст. 22 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ураховуючи викладене, на думку колегії суддів, технічний паспорт на спірну квартиру, виготовлений станом на 16 січня 2017 року, не може бути тим документом, що встановлює виникнення, перехід або припинення прав на нерухоме майно. До того ж, у цьому технічному паспорті зафіксовані самовільно збудовані приміщення (а.с. 19 - 20).

Щодо посилання позивача на існування домовленості між нею та батьком ОСОБА_2 про те, що квартира буде подарована саме їй не можуть бути підставою для задоволення позову, так як вчинення спірного правочину залежало саме від волевиявлення відповідача ОСОБА_2, яке не було направлено на користь позивача, як вбачається з матеріалів справи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до вимог 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Т.А. Левченко

О.І. Собина