Провадження № 2/761/2562/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

за участі:

секретаря судового засідання Григоренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року позивач Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» (далі-позивач) звернулося до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про відшкодування шкоди.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2014 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу автомобіля «Ford Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. В результаті вчинення даного правопорушення відповідачем було завдано матеріальної шкоди власнику автомобіля марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4, та було застраховано на момент ДТП у ПАТ «Просто-страхування», згідно з умовами договору страхування №ПКС 1400272 від 02.06.2014 року. Страхувальник звернувся до ПАТ «Просто-страхування» із заявою про виплату страхового вішкодування у зв'язку із настанням страхового випадку. Відповідно до рахунку фактури №С-00069625 від 15.04.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 6103,08 грн. Згідно платіжного доручення №6511 від 27.04.2015 року ПАТ «Просто-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2, в розмірі 6103,08 грн. Оскільки винуватцем ДТП було визнано відповідача, 17.11.2015 року позивачем було направлено претензію про повернення суми боргу в порядку регресу, але на даний час вимоги позивача відповідачем не виконано.

Тому позивач просив стягнути з відповідача затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 6103,08 грн. та судові витрати.

13.01.2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою про додаткове стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з розміщенням офіційного оголошення про виклик відповідача в розмірі 420,00 грн.

У судове засідання представник позивача не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав.

Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 02.06.2014 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу автомобіля «Ford Mondeo», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 5-9).

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 10).

Відповідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

02.06.2014 року між АТ «Просто-страхування» та ОСОБА_4 було підписано договір страхування №ПКС 1400272, за яким предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 3).

Відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_4 (а.с. 4).

Відповідно до рахунку фактури №С-00069625 від 15.04.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2 становить 6103,08 грн. (а.с. 20-24).

14.04.2015 року ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою на безготівковий перерахунок страхового відшкодування на поточний рахунок ТОВ «Автосаміт ЛТД» (а.с. 25).

Згідно платіжного доручення №6511 від 27.04.2015 року ПАТ «Просто-страхування» перерахувало ТОВ «Автосаміт ЛТД» страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_2, в розмірі 6103,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6511 від 27.04.2015 року (а.с. 27).

17.11.2015 року позивачем було направлено відповідачу претензію про повернення суми боргу в порядку регресу, яка залишена без задоволення (а.с. 28).

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що завдана відповідачем майнова шкода носить безспірний характер, який породжує факт виникнення цивільно - правових обов'язків, виконання яких покладено на відповідача відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства України, які мають загальнообов'язковий характер.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Даючи юридичну оцінку доказам по справі, враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода 02 червня 2014 року відбулася з вини відповідача, позивачем було сплачено власнику автомобіля, який було пошкоджено, страхове відшкодування у розмірі 6103,08 грн., тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, беручи до уваги, що дорожньо-транспортна пригода 02 червня 2014 року відбулася з вини відповідача, позивачем було сплачено власнику автомобіля, який було пошкоджено, страхове відшкодування у розмірі 6103,08 грн., тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача відносяться до судових витрат пов'язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно рахунку №16699 від 08.12.2017 року позивач оплатив витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1600,00 грн. та витрат пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, Закон України «Про страхування», Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (місто Київ, вул. Герцена, будинок №10, ) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 6103,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420,00 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 29.03.2018 року.

Суддя