П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2018 року м. Київ

Справа № 759/14643/16-ц № провадження: № 22-ц/796/909/2018
Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, уточнивши який, просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, у розмірі 18 917,00 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 2 540,00 грн. та судові витрати у сумі 1 378,00 грн., які складаються з судового збору за подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви в розмірі 275,60 грн., судового збору за подання позовної заяви в розмірі 551,20 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 275,60 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення доказів шляхом їх витребування у розмірі 275,60 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 24 серпня 2016 року з вини відповідача, яка є власницею квартири АДРЕСА_1, було залито належну їй квартиру АДРЕСА_2. Внаслідок вказаного залиття їй було завдано матеріальних збитків та моральної шкоди, оскільки від впливу води в її квартирі були пошкоджені: коридор, кухня та житлова кімната, площею 22, кв.м. Крім того, їй довелося оплачувати експертне дослідження та звертатись до суду.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 18 917,00 грн., моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн., витрати щодо складання висновку з визначення вартості матеріального збитку в сумі 2 540,00 грн. та судовий збір в сумі 1 378,00 грн., а всього: 25 835,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, просила скасувати зазначене заочне рішення та постановити нове рішення на підставі наданих доказів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі, належним чином не перевірив, за якою адресою проживає відповідач, а відтак, підстав вважати відповідача належним чином повідомленою про розгляд справи не має, оскільки повістки про виклик до суду надсилались не за адресою її зареєстрованого місця проживання, які вона до того ж не отримувала. Крім того, вказує, що акти ЖЕД-8 не відповідають встановленій формі, оскільки складені в порушення додатку № 4 до наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій", при їх складанні допущені процедурні порушення, відсутній опис робіт, які необхідно провести в квартирі позивача.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що спір судом вирішений правильно, подав письмові заперечення. Звертає увагу на те, що відповідачка була обізнана про наявність даної цивільної справи, але до суду не з'являлась, на направлені рекомендовані листи не реагувала. Залиття відбулось внаслідок того, що в квартирі АДРЕСА_1, власником якої є відповідач, лопнув бойлер. Факт залиття підтверджено актом від 25.08.2016 року, який складено відповідно до вимог чинного законодавства. На підтвердження розміру завданої шкоди позивачем надано висновок експерта від 05.10.2016 року, який також є належним доказом.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 особисто в судове засідання не з'явились, забезпечили явку своїх уповноважених представників, а тому, колегія суддів вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8, ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 винна у залитті квартири АДРЕСА_2, що відбулося 24 серпня 2016 року. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження встановлено, що розмір завданих залиттям збитків становить 18 917,00 грн. Крім того, неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 завдано моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно з положеннями статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9, ч. 2, ст. 16 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.5).

24.08.2016 року в квартирі позивача сталося залиття, що підтверджується Актом ЖЕД-8 від 25.08.2016 року та Додатком до нього від 19.09.2016 року. Причиною залиття квартири АДРЕСА_2 вказано порив бойлера у квартирі АДРЕСА_1 за вказаною вище адресою, власником якої є відповідач по справі (а.с. 12, 14-16).

Власником квартири АДРЕСА_1 є відповідач - ОСОБА_2 (а.с. 55).

Відповідно до Висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 05.10.2016 року розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 становить 18 917,00 грн.(а.с. 21-32).

Витрати з виготовлення вказаного експертного дослідження в сумі 2540,00 грн. понесені позивачкою (а.с. 19).

Стаття 22 ЦК України передбачає, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власники квартир зобов'язані забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків. При появі несправностей у квартирі вжити заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла.

Відповідно до пункту 35 вказаних Правил власники жилих приміщень зобов'язані своєчасно повідомляти власника будинку про виявлені несправності.

За таких обставин, коли ОСОБА_2, якій на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, не вжила заходів щодо забезпечення належного стану технічного обладнання та усунення несправностей у належній їй квартирі, що призвело до залиття квартири позивача, то вона має відшкодувати останній заподіяні матеріальні та моральні збитки.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на невідповідність акту про залиття від 25 серпня 2016 року за своєю формою та змістом вимогам Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року, оскільки у розумінні вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України даний акт є належним та допустимим доказом, не спростованим відповідачем та її представником як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції. Крім того, невідповідність акту за своєю формою вимогам Правил не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, у разі доведеності факту залиття та розміру завданої шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не підтверджений та недоведений розмір завданої відповідачем матеріальної шкоди також відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки скаржником не надано жодних доказів на їх підтвердження та на спростування наявного в матеріалах справи висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 05.10.2016 року.

В ході апеляційного розгляду справи, представником відповідача ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення у справі судово-будівельної експертизи, яке судом апеляційної інстанції ухвалою від 20 грудня 2017 року відхилено (а.с.233-234). При цьому суд виходив із того, що, порушуючи питання про проведення судово-будівельної експертизи, відповідачем не було доведено того, що вказаний висновок експертизи є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи. Заявляючи клопотання, представник відповідача також не зазначила в чому саме виявилися порушення експертом методики проведення експертних досліджень.

При цьому, як установлено в ході апеляційного розгляду в квартирі АДРЕСА_2 на теперішній час зроблений ремонт, а тому втрачена можливість для проведення візуального дослідження пошкоджень, отриманих внаслідок залиття, в межах судово-будівельної експертизи.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи надані позивачем докази спричинення їй моральних страждань, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 3000 грн. на підставі ст.ст. 23,1167 ЦК України, ураховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача у зв'язку з пошкодженням належного їй майна, а також вимоги розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо неспроможності відповідача через вік, стан здоров'я та матеріальний стан відшкодовувати завдану шкоду є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки дані обставини не впливають на визначений судом розмір завданої позивачу шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

В той же час доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи заслуговують на увагу суду.

Вирішуючи спір та ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, а тому суд розглядав справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Проте з вказаним висновком погодитися не можна.

Згідно частини 3 статті 122 ЦПК України 2004 року (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

За змістом частини 5 статті 74 ЦПК України 2004 року (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) у разі не надання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що надіслання судових повісток за адресою: АДРЕСА_1, що не є зареєстрованим місцем проживання відповідача, не можна вважати належним повідомленням про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно копії паспорта ОСОБА_2, доданої до заяви про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року (а.с.146-148), місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3.

За таких обставин, ухвалене судом заочне рішення підлягало скасуванню в порядку ст. 232 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог з урахуванням висновків суду першої інстанції, які є правильними в частині визначення розміру завданої внаслідок залиття квартири шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія НОМЕР_3, РНОКПП:НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2) матеріальну шкоду у розмірі 18 917,00 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн., витрати щодо складання висновку з визначення вартості матеріального збитку у сумі 2 540,00 грн. та судовий збір у сумі 1 378,00 грн., а всього: 25 835,00 (двадцять п'ять тисяч вісімсот тридцять п'ять) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О.Невідома

Судді Д.Р.Гаращенко

А.А.Пікуль