Справа № 461/4310/16 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/1652/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: апелянта (відповідача) ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Снопківське» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року ЛКП «Снопківське» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачі проживають та зареєстровані у квартирі №2 будинку №28 на вул. ОСОБА_7 у м.Львові, проте не оплачують послуги з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого станом на 04.04.2016 року виникла заборгованість в розмірі 4771,15 грн. Просив стягнути з відповідачів на користь ЛКП «Снопківське» заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4 771,15 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року позов ЛКП «Снопківське» - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь Львівського комунального підприємства «Снопківське» 4 771 (чотири тисячі сімсот сімдесят одну) грн., 15 коп. заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівського комунального підприємства «Снопківське» сплачений судовий збір в розмірі 229 (двісті двадцять девять) грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Львівського комунального підприємства «Снопківське» сплачений судовий збір в розмірі 229 (двісті двадцять девять) грн. 66 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Львівського комунального підприємства «Снопківське» сплачений судовий збір в розмірі 229 (двісті двадцять девять) грн. 66 коп.

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим та винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що зважаючи на гарантії, які встановлені Законом, він як споживач на власний розсуд може вибрати перелік послуг, які йому потрібні, та відмовитись від непотрібних. У його випадку, ЛКП не належним чином виконує свої обовязки по наданню комунальних послуг, оскільки в тариф на утримання будинку та прибудинкової території включається послуги по обслуговуванню системи водопостачання та вентиляції які не надавались, оскільки лише через суд було відновлено каналізаційний стояк та димовентиляційні лючки, які були зруйновані власником квартири №3 ОСОБА_8 Крім того зазначає, що він неодноразово звертався зі скаргами щодо неналежного надання комунальних послуг та просив здійснити перерахунок за надані послуги. Також зазначає, що позивач просить стягнути суму заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території надаючи до позовної заяви розрахунок заборгованості, проте вказаний документ не містить інформації по якому тарифу здійснений розрахунок та із якої площі прибудинкової території, а тому встановити правильності даного розрахунку не можливо, а тому вважає, що даний документ не може бути належним доказом по справі. Крім того, нарахування позивачем здійснювалось із площі квартири 67 кв.м, хоча площа квартири становить 64.10 м.кв.. Отже, судом першої інстанції не зясовано чи взагалі є заборгованість за комунальні послуги і якщо є, то яка це сума, оскільки із розрахунку наданого ЛКП встановити таких обставин не можливо. Крім того, його представником було заявлено заяву про застосування строку давності до даних правовідносин, яка не була взята судом до уваги та не спростована, а відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у позові ЛКП «Снопківське» - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа судом апеляційної інстанції розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки балансоутримувачем даного будинку і виконавцем послуг є ЛКП «Снопківське», яке несе витрати з утримання будинку і прибудинкової території, надає послуги його мешканцям (у тому числі і відповідачам), то останні повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

З такими висновками колегія суддів погодитися в повному обсязі не може.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 являються співвласниками квартири №2 на ОСОБА_7, 28 у м. Львові, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки №1952 від 21.06.2016 року, виданої ЛКП «Снопківське».

Балансоутримувачем даного житлового будинку є ЛКП «Снопківське», власником - Львівська міська рада.

Станом на 04 квітня 2016 року у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 4771,15 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом, є балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд.

Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником (ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо, та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, а відповідно до ст. 14, цього ж закону, ціни (тарифи) на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом

Відповідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права й обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з житловим договором.

Відповідно до вимог пункту 2 ст.10 Закону України №1875-IV «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах за утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, та і власники куплених та приватизованих квартир.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму борг) з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, ; також гри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У суді першої інстанції представник відповідача заявляв клопотання про застосування строків позовної давності.

Суд першої інстанції належним чином свого висновку щодо переривання позовної давності не мотивував, не зясував чи сплачував відповідач ті суми, які були зазначені в квитанціях як борг за комунальні послуги, чи оплата за надані послуги в окремі періоди свідчить про визнання всього боргу на відповідну дату, чи лише частини боргу, оскільки у разі, якщо дії свідчать лише про визнання частини боргу, то вони не можуть свідчити про переривання позовної давності; не взяв до уваги, що дії, які свідчать про визнання боргу, переривають позовну давність лише у випадку, коли вони вчинені особою до спливу позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та квитанцій про оплату комунальних послуг, ОСОБА_2 кожного місяця сплачував частину коштів, і як пояснив в суді апеляційної інстанції він сплачував за ті послуги, які він отримував та які надавались ЛКП «Снопківське».

Таким чином, заявлена позивачем до стягнення заборгованість за надані послуги в розмірі 5361,80 грн., яка утворилась станом на лютий 2013р. не підлягає до задоволення, оскільки доказів, які б свідчили про визнання вказаного боргу матеріали справи не містять. Наявні в матеріалах справи квитанції про оплату послуг позивача, не підтверджують визнання відповідачами такого боргу, оскільки такі здійснювали оплату лише за конкретні місяці, що також вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем.

За наведених вище обставин, суд апеляційної інстанції з врахуванням того, що відповідач частково оплачував кошти за надані та спожиті послуги з утримання будинку та прибудинкової території, тому з нього на користь ЛКП «Снопківське» з урахуванням строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, про застосування якої було заявлено представником відповідача, підлягає стягненню на користь позивача заборгованість в межах трирічного строку позовної давності, тобто, за період з лютого 2013р. по лютий 2016р.(5361,80 - 4771,15 = 590,65грн.).

Також, апеляційним судом встановлено і визнано представником ЛКП, що послуги по обслуговуванню системи водопостачання та вентиляції станом на лютий 2014р. позивачем не надавались, оскільки в судовому порядку було відновлено каналізаційний стояк та димовентиляційні лючки, що також підтверджується письмовою відповіддю ЛКП «Снопківське»(а.с.107).

Оскільки судом встановлено, що житлово - комунальні послуги ЛКП «Снопківське» надавались відповідачам частково, останні здійснювали оплату за фактично надані послуги, а також враховуючи те, що з лютого 2013р. до лютого 2014р. позивачем не надавались послуги по обслуговуванню системи водопостачання та вентиляції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову ЛКП «Снопківське» та стягнення з відповідачів заборгованості за період з лютого 2014р. по лютий 2016р. в розмірі 60,29 грн.(4831,44 4771,15 = 60,29грн.).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частина 1 ст. 376 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню або незастосування закону, який підлягає застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов Львівського комунального підприємства «Снопківське» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість на користь Львівського комунального підприємства «Снопківське» в розмірі 60 грн. 29 коп..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.07.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_9