МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 521/5349/14-ц
Пр.№2/521/1564/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Пасічник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів,

встановив:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 29 квітня 2008 року між відповідачкою та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») був укладений кредитний договір №0, згідно умов якого банк зобовязувався надати відповідачці кредит у розмірі 90000,00 доларів США, еквівалент 454500,00 грн., для придбання нерухомості, а саме квартири №145, що розташована по вул. Старицького, 20/1, в м. Одесі.

29 квітня 2008 року в якості забезпечення виконання ОСОБА_3зобовязань за кредитним договором №0 від 29 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою був укладений договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку квартиру №145, що розташована по вул. Старицького, 20/1, в м. Одесі.

Крім того, 29 квітня 2008 року, в якості забезпечення виконання ОСОБА_3зобовязань за кредитним договором №0 від 29 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №201367 від 29 квітня 2008 року, згідно умов якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» як солідарний боржник по зобовязанням ОСОБА_3, що виникають з умов вищевказаного кредитного договору.

Позивачка зазначала, що АКІБ «УкрСиббанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідачка з часу оформлення вищевказаних договорів свої зобовязання щодо оплати кредиту жодного дня не виконувала, тому вона всі зобовязання по оплаті кредиту та процентів за кредитним договором здійснювала особисто, що підтверджується квитанціями.

Посилаючись на те, що відповідачка в добровільному порядку відмовляється повернути кошти, сплачені за кредит, позивачка посилаючись на вимоги ст.556 ЦК України просила суд стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти в розмірі 1131221,07 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Зазначена справа перебувала в провадженні судді Леонова О.С.

Ухвалою суду від 24 квітня 2015 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 (т.2 а.с.18).

Ухвалою суду від 09 червня 2017 року було задоволено клопотання представника позивача та призначено по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, судову почеркознавчу експертизу (т.3 а.с.26-28).

30 листопада 2017 року зазначена цивільна справа була повернута з Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України до суду, разом з експертним висновком.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2017 року, у звязку із закінченням терміну повноважень судді Малиновського районного суду м. ОдесиЛеонова О.С., справу було передано на розгляд cудді Сегеді О.М.

Сторони та третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше відповідачка надала суду заперечення проти позову, в обгрунтування яких зазначала, що твердження позивачки не відповідають дійсності, оскільки платежі виплачувалися тільки нею, а не позивачкою, що підтверджується випискою з рахунку. Вказувала, що суд при розгляді справи, повинен брати до уваги тільки оригінали квитанцій, а не їх копії, тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.2 а.с.13-15).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі „Калашников проти Росії Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі „Пономарьова проти України зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Аналіз викладених вище обставин, неодноразової неявки в судові засідання позивачки та інших учасників справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов'язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті виниклого спору.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 29 квітня 2008 року між ОСОБА_3та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір №0, згідно умов якого банк зобовязувався надати відповідачці кредит у розмірі 90000,00 доларів США, для придбання нерухомості, а саме квартири №145, що розташована по вул. Старицького, 20/1, в м. Одесі (т.1 а.с.4-11).

29 квітня 2008 року в якості забезпечення виконання ОСОБА_3зобовязань за кредитним договором №0 від 29 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку квартиру №145, що розташована по вул. Старицького, 20/1, в м. Одес (т.1а.с.14-17).

29 квітня 2008 року в якості забезпечення виконання ОСОБА_3зобовязань за кредитним договором №0 від 29 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №201367 від 29 квітня 2008р року, згідно умов якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» як солідарний боржник по зобовязанням ОСОБА_3, що виникають з умов вищевказаного кредитного договору (т.1 а.с.12-13).

Встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредит у розмірі 90000,00 доларів США, для придбання нерухомості, а саме квартири №145, що розташована по вул. Старицького, 20/1, в м. Одесі.

29 квітня 2008 року за кредитні кошти на імя ОСОБА_3була придбана за договором купівлі продажу від 29 квітня 2008 року квартира №145, що розташована по вул. Старицького, 20/1, в м. Одесі (т.1 а.с.18-19).

З матеріалів справи вбачається, що з 01 квітня 2005 року по 22 лютого 2014 року ОСОБА_3 проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4

22 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, що підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2014 року (т.2 а.с.2- 4).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2014 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/5 частину квартири №145, що розташована по вул. Старицького, 20/1, в м. Одесі (т.2 а.с. 2- 4).

Встановлено, що ОСОБА_2 з 04 січня 2008 року є фізичною особою підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (т.2 а.с.8).

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що відповідачка свої зобовязання по оплаті кредиту та процентів за кредитним договором не виконувала, тому оплату кредиту та процентів здійснювала особисто позивачка, яка на підтвердження своїх тверджень надала копії квитанцій (т.1 а.с.21-27).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка 27 травня 2008 року, 27 червня 2008 року, 26 жовтня 2009 року та 28 грудня 2010 року взяла у борг у громадянки ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 44000,00 доларів США, та зобовязувалася у випадку не повернення грошових коштів переоформити на ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується копіями розписок (т.2 а.с.9,10,11,12).

Суд вважає, що дані обставини свідчать про те, що позивачка до квартири АДРЕСА_1, відносилася, як до своєї власності, і як власник розпоряджалася нею.

14 вересня 2015 року на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 15 липня 2015 року про витребування доказів, АТ «УкрСиббанк» були надані до суду завірені копії заяв на переказ готівки для погашення кредиту, за період 2010 року по 2013 рік (т.2 а.с.59-103).

Встановлено, що на підтвердження своїх тверджень щодо виплати кредиту, позивачка також надала до суду оригінали квитанцій про оплату кредитних коштів, в яких зазначено її прізвище (т.2 а.с.143-210).

Ухвалою суду від 04 лютого 2016 року за клопотанням представника позивача судом було витребувано з АТ «УкрСиббанк» також оригінали заяв на переказ готівки за період 2010 року по 2013 рік (т.2 а.с.212).

Встановлено, що на виконання ухвали суду від 04 лютого 2016 року, АТ «УкрСиббанк» було надано до суду оригінали заяв на переказ готівки за період 2010 року по 2013 рік (т.2 а.с.239-283).

Оскільки відповідачка заперечувала факт оплати позивачкою кредиту, то ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 червня 2017 року за клопотанням представника позивача по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу (т.3 а.с.26-28).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 10 жовтня 2017 року за №17 -3047/01 підписи на заявах на переказ готівки за період з 28 січня 2010 року по 28 серпня 2013 року виконані самою позивачкою, тобто ОСОБА_2 (т.3 а.с.32-37).

Отже, відповідно до заяв на переказ готівки за період з 28 січня 2010 року по 28 серпня 2013 року, які були предметом дослідження експертів при проведенні судової почеркознавчої експертизи,позивачкою в рахунок погашення кредиту було сплачено 41260,25 доларів США еквівалент 1080193,34 грн.(т.3 а.с.32-37).

Таким чином, судом встановлено, що позивачкою в рахунок погашення кредиту було сплачено 41260,25 доларів США. Докази, що спростовують зазначене, відповідачкою суду не надані.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.ст. 79,80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручител поручається перед кредитором боржника за виконан ним свого обовязку.

У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовими наслідками порушення основного зобовязання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки.

Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобовязання, кредитор має право вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частин 1,2,4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обовязку в повному обсязі однім із боржників припиняє обовязок решти солідарних боржників перед кредитором.

Тому, кредитор має право вимагати виконання зобовязання як від боржника, так і від поручителя.

Отже, суд вважає, що позивачка, як поручитель по зобовязанням відповідачки мала всі підстави для виплати заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до поручителя переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 519 ЦК України первісний кредитор (кредитор за основним зобов'язанням) не втрачає правового зв'язку з боржником: він залишається відповідальним перед поручителем (новим кредитором) за недійсність переданої йому вимоги.

Суд вважає, що оскільки висновком експерта були підтверджені всі підписи позивачки на заявах про переказ готівки, то доказами сплати частини кредитних коштів позивачкою є тільки ті заяви про переказ готівки в яких підтверджений підпис позивачки.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково і позивачка має право на стягнення з відповідачки грошових коштів, які були сплачені в рахунок погашення кредиту, а саме 41260,25 доларів США еквівалент 1080193,34 грн.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі складає 3654 грн., які сплачені позивачкою у повному обсязі при зверненні до суду. У зв'язку з частковим задоволенням позову, з відповідачки слід стягнути на користь позивачки судовий збір у розмірі 1500 грн. (т. 1 а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 526, 554, 556, 610, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 259, 223, 264, 280, 284, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, суму коштів у розмірі 1080193 (один мільйон вісімдесят тисяч сто девяносто три) гривні 34 копійки.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 04 липня 2018 року.

Суддя: О.М. Сегеда