РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарях Баранюк О.В., Мазій І.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5

представника третьої особи: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -

встановив:

17 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В позовній заяві покликається на ту обставину, що 29.09.2006 року між сторонами був укладений шлюб, від якого мають двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Оскільки спільне життя з відповідачем не склалось, то рішенням Володимир-Волинського міського суду від 09.11.2016 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі ними був придбаний житловий будинок в м. Володимирі-Волинському по вул. Кн.Олега, 75а, який розташований на земельній ділянці площею 1000 кв.м. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.11.2016 року в її користь стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Вважає, що розмір аліментів, які одержують діти, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку. Постійного місця проживання вона разом з дітьми не має, в даний час вимушена винаймати житло, утримувати дітей. Виходячи з вищенаведеного вважає, що є всі підстави для збільшення частки майна.

Просить визнати житловий будинок за адресою м. Володимир-Волинський вул. Кн. Олега, 75а та земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована за адресою м. Володимир-Волинський аул. ОСОБА_9, 75 а спільною сумісною власністю подружжя.? Виділити у власність ОСОБА_1 3/4 частини вказаного житлового будинку та 3/4 частини земельної ділянки для його обслуговування. Виділити у власність ОСОБА_3 1/4 частини вказаного житлового будинку та ? частину земельної ділянки для його обслуговування.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 21 листопада 2016 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 08 грудня 2016 року, а ухвалою суду від 08 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

08 грудня 2016 року відповідач ОСОБА_3 до початку судового розгляду подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на ту обставину, що вважаю, що вказане у первісному позові спірне майно не може бути визнане спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з наступних підстав. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.04.2007 року серії ССЕ №968451 квартира №12, яка знаходилась за адресою м.Володимир-Волинський, вул.Поліської Січі, буд.17 перебувала у приватній спільній сумісній власності та належала ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та відповідачу по справі ОСОБА_14. Підставою виникнення вищезазначеного майна було свідоцтво про право власності, видане Володимир-Волинський міськвиконкомом. Вищезазначену квартиру разом із іншими співвласниками відповідач продав 21.05.2007року. У цей же самий день ним за виручені кошти за частку квартири яка належала йому ще до шлюбу, було придбано спірний будинок. Тобто, будинок був придбаний за кошти, які належали відповідачу особисто. Крім того, рішенням Володимир-Волинської міської ради № 17/8 від 11.07.2007 року «Про безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність» саме відповідачу передано безоплатно у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану за адресою м.Володимир-Волинський, вул.Кн. ОСОБА_9, 75 а.

Просить визнати спірне майно його особистою приватною власністю.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 08 грудня 2016 року зустрічний позов по справі було прийнято та обєднано в одне провадження із первісним позовом.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 20 березня 2017 року, за клопотанням ОСОБА_5, його було залучено до участі у справ в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_2, ухвалою суду у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено на час її проведення.

13 березня 2018 року до суду надійшов висновок експерта та ухвалою суду в той же день було поновлене провадження у справі.

В судовому засіданні під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Заперечили проти задоволення зустрічного позову з тих же підстав. Вважають спірне майно спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 первісний позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у тексті зустрічної позовної заяви. Вважають спірне майно особистою власністю відповідача. Зустрічний позов підтримали та просять його задовольнити.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 первісний позов не визнали, не заперечили проти задоволення зустрічного позову. Суду пояснили, що ОСОБА_5 є батьком відповідача ОСОБА_3 і саме він особисто за виручені від продажу спільно приватизованої квартири, в день її продажу, за виручені кошти придбав двом своїм синам старенький будинок в м.Володимир-Волинський вул. Князя Олега, 75, на місці якого діти збудували спірне будинковолодіння.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослід вищи всі зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.09.2006 року між сторонами був укладений шлюб, від якого мають двоє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 09.11.2016 року шлюб між ними було розірвано. Дані обставини сторонами не оспорюються та стверджуються копіями свідоцтва про шлюб, свідоцтв про народження дітей, рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.11.2016 року в її користь стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Дана обставина стверджується копією рішення суду.

Згідно з ст.70 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними.

На підставі ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при і розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст.71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що 21 травня 2007 року відповідач ОСОБА_3 придбав, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської держнотконтори ОСОБА_15 за р/н 3-1052, за ціною 7555 грн. деревяний житловий будинок, розташований в м.Володимир-Волинський по вул. Князя Олега, 75 а, загальною площею 41,2 м.кв., житловою площею 18,9 м.кв. Дана обставина стверджується копією договору купівлі-продажу та матеріалами інвентаризаційної справи на будинок, витребуваної з КП «Волинське обласне БТІ».

Як вбачається з п.6 даного договору, письмової заяви позивача по справі ОСОБА_1, вона давала свою письмову згоду на купівлю вказаного будинку та зазначала, що гроші, за які купується це майно, є їхньою спільною сумісною власністю, як такі, що набувалися у період перебування у зареєстрованому шлюбі. Житловий будинок також буде об"єктом спільної сумісної власності. Правочин відповідає інтересам сім"ї і вона погоджується з тим, щоб умови договору купівлі-продажу визначались її чоловіком самостійно. Дана обставин стверджується матеріалами справи, витребуваної з Володимир-Волинської держнотконтори.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 21травня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської держнотконтори ОСОБА_15 за р/н 3-1036, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та відповідач по справі ОСОБА_14 продали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру №12 в житловому будинку № 17 по вул. Поліської Січі в м.Володимир-Волинський

за ціною 49000 грн. Дана обставина стверджується копією договору купівлі-продажу квартири, достовірність якого не оспорюється сторонами, хоча при написанні прізвища продавців квартири допущено помилку.

Як пояснили відповідач та третя особа по справі, за виручені кошти в день продажу даної квартири відразу було придбано житлові будинки для відповідача та для його брата ОСОБА_16, що знаходились м.Володимир-Волинський по вул. Князя Олега, під номерами 75 та 75а. В подальшому вказані будинки були реконструйовано.

Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи КП «Волинське обласне БТІ», технічної документації на спірне будинковолодіння, після придбання житлового будинку в м.Володимир-Волинський по вул. Князя Олега, 75а, відповідачем було проведено його реконструкцію, що призвела до закінчення будівельних робіт у 2007 році та виготовлення у 2012 році КП «Волинське обласне БТІ» технічного паспорта на вказане будинковолодіння, відповідно до якого загальна площа житлового будинку була збільшена до 109,9 м.кв., житлова площа була збільшена до 66,9 м.кв., та було збудовано гараж. На підставі рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради №260 від 19.07.2012 року було оформлено право приватної власності на житловий будинок №75а м.Володимир-Волинський по вул. Князя Олега за відповідачем, про що 19.07.2012 року видано відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно та проведено реєстрацію права власності, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав №35027384 від 01.08.2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Суд вважає, право власності на спірне будинковолодіння виникло у відповідача під час шлюбу з позивачем внаслідок будівництва нового будинку замість старого, що стверджується вказаними доказами, внаслідок спільної праці подружжя та за їх спільні кошти, про що ствердили також свідки, то такий будинок з надвірними будівлями та спорудами є спільним майном подружжя, та при його поділі частки обох з подружжя є рівними. При цьому суд не враховує вклад кожного з подружжя та їх батьків і родичів в будівництво вказаного будинковолодіння, яке не має правового значення для вирішення даного спору.

Суд не знаходить підстав для збільшення частки позивача при поділі спірного будинковолодіння, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка можу бути збільшена, якщо з нею, з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як встановлено судом, рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.11.2016 року в користь позивача стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Дана обставина стверджується копією рішення суду.

Позивач вважає, що розмір аліментів, які одержують діти, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку. Постійного місця проживання вона разом з дітьми не має, в даний час вимушена винаймати житло, утримувати дітей.

Разом із цим, нею не подано доказів на підтвердження цієї обставини, що розмір аліментів, які вона одержує на утримання двох неповнолітніх дітей є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, окрім цього, з позовом про збільшення розміру аліментів чи про стягнення додаткових витрат на їх утримання вона не зверталась.

Вирішуючи питання про поділ спірної земельної ділянки, суд виходить з наступного.

Як вбачається з державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №285892, ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення Володимир-Волинської міської ради від 11.07.2007 року №17/8, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд належить земельна ділянка в м.Володимир-Волинський по вул. Князя Олега, 75а площею 1000 м.кв.

Архівним витягом стверджується, що дана земельна ділянка надана відповідачу ОСОБА_3 у приватну власність безоплатно в результаті її приватизації.

За таких обставин справи суд приходить до висновку, що вказана земельна ділянка є приватною власністю відповідача, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді внаслідок приватизації, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання спірного майна його особистою приватною власністю не підлягає до задоволення з огляду на слідуюче.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 на момент звернення до суду із зустрічним з позовом, на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними та господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка для його будівництва та обслуговування площею 1000 м.кв. в м.Володимир-Волинський по вул. Князя Олега, 75а, про що ним було подано відповідні правовстановлюючі документи.

Суд вважає, що його право власності не було порушене, а тому не підлягає судовому захисту шляхом задоволення його позовних вимог.

Судові витрати, понесені сторонами, суд розподіляє відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 331, 372 ЦК України, ст.ст.70, 71 СК України, суд-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в м.Володимир-Волинський вул. Князя Олега, 75а Волинської області спільною сумісною власністю подружжя та виділити у приватну власність ОСОБА_1 ? частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН, м.Володимир-Волинський вул. Князя Олега, 75а в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, 10 032 грн. 93 коп. судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається на протязі тридцяти днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий:/-/ підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду ОСОБА_17