Ухвала

05 липня 2018 року

м. Київ

справа № 753/9827/14-ц

провадження № 61-15376ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» суму заборгованості за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 14 лютого 1997 року в розмірі 78 108,48 грн, яка складається з суми заборгованості за договором у розмірі 73 120,25 грн та 3 % річних у розмірі 4 988,23 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» судові витрати у розмірі 1 201,09 грн.

21 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме - заявнику слід було протягом тридцяти днів подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення із зазначенням підстав для його поновлення і роз'яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що тривалий час у судових інстанціях розглядалися різні цивільні справи, що мають зв'язок із цієї справою та її обставинами. Негативні для ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наслідки розгляду цих справ змусили їх відмовитися від намірів оскаржити в апеляційному порядку заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року після постановлення ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2014 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. Проте, 21 грудня 2016 року Верховним Судом України розглянута цивільна справа, наслідки розгляду якої повторно спонукали ОСОБА_1 оскаржити рішення суду першої інстанції у цій справі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року визнано неповажними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження у справі.

27 березня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року у вищезазначеній справі, яка не відповідала вимогам частини першої статті 325 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, оскільки була подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження заявник посилався на те, що 07 березня 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи йому стало відомо, що оскаржувана ухвала апеляційного суду від 31 травня 2017 року не була надіслана ні ОСОБА_1, ні адвокату ОСОБА_4, який на той час представляв її інтереси, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо направлення оскаржуваної ухвали суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2018 року визнано неповажними підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору, касаційну скаргу залишено без руху для подання заяви про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів, і встановлено для цього строк десять днів з дня вручення ухвали, та роз'яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, за ідентифікатором поштового відділення 775, представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 отримав вказану ухвалу 11 травня 2018 року.

18 травня 2018 року на виконання вимог ухвали представником ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 до Верховного Суду подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року, яке обґрунтовано тим, що 11 лютого 2016 року помер чоловік ОСОБА_1 Після пережитого стресу, пов'язаного зі смертю чоловіка, на початку 2017 року ОСОБА_1 паралізувало і вона не могла самостійно пересуватися. У травні 2017 року сплив термін дії угоди ОСОБА_1 з адвокатом ОСОБА_4 Після накопичення необхідної суми ОСОБА_1 звернулася до нового адвоката, дізналася про стан своєї справи і звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою. Крім цього, у травні 2018 року вона дізналася про те, що Верховним Судом у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду 18 квітня 2018 року вирішена цивільна справа, наслідки розгляду якої спонукали ОСОБА_1 оскаржити ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року у цій справі.

Наведені у клопотанні підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не можуть бути визнані поважними, оскільки заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку, в тому числі й на підтвердження зазначених у клопотанні обставин (паралізація, закінчення строку дії угоди з адвокатом та неможливість його продовження або укладення нової угоди) та не сформульовано розумних пояснень щодо звернення з касаційною скаргою через більш ніж дев'ять місяців після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та принципу остаточності судового рішення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «ОлександрШевченко проти України» та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (справа «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки наведені представником ОСОБА_1 - адвокатом ОСОБА_2 у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення підстави є неповажними, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук