У Х В А Л А

23 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 522/2202/15-ц

Провадження № 14-132 цс 18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі :

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів : Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом заступника прокурора Приморського району міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «Івент Менеджмент груп», треті особи : Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, Державне земельне агентство в місті Одесі, про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договору купівлі-продажу, визнання недійсним акта прийому-передачі нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння та встановлення порядку виконання рішення суду

за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд рішення Приморського районного суду міста Одеси від 7 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року й ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року та

в с т а н о в и л а:

у лютому 2015 року заступник прокурора Приморського району міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га на Французькому бульварі, 28/30, у м. Одесі на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2007 року у справі № 2-1491-1/07, яке скасоване ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 3 квітня 2008 року. Оскільки право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_3 набула неправомірно, тому відсутня підстава для видання відповідного державного акта на право власності на земельну ділянку. Відтак, наступне відчуження земельної ділянки на користь ОСОБА_4 і її включення у статутний капітал ТзОВ «Івент Менеджмент Груп» також є неправомірним.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив: визнати незаконним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 2008 року, виданий ОСОБА_3 і зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 86 (далі - державний акт); визнати недійсним договір дарування від 30 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. і зареєстрований за № 11254 (далі - договір дарування); визнати недійсним акт прийому-передачі нерухомого майна, підписаний 14 березня 2011 року ТзОВ «Івент Менеджмент Груп» і ОСОБА_4; витребувати земельну ділянку з незаконного володіння ТзОВ «Івент Менеджмент Груп» на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №13467378 від 31 травня 2014 року, на підставі якого на вказану земельну ділянку зареєстроване право власності за ТзОВ «Івент МенеджментГруп».

7 липня 2015 року Приморський районний суду м. Одеси ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.

17 вересня 2015 року Апеляційний суду Одеської області ухвалою залишив без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 7 липня 2015 року.

Рішення апеляційного суду, мотивоване, зокрема, тим, що Печерський районний суд м. Києва рішенням від 4 грудня 2007 року у справі № 2-1491-1/07 визнав за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, що розташована у м. Одесі на Французькому бульварі, 28/30, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язав Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах видати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2007 року було виконане шляхом видання ОСОБА_3 державного акта.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 3 квітня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2007 року скасував, а справу направив на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

За результатами нового розгляду справи Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 8 червня 2010 року у справі №2-1696/2010 позов залишив без розгляду. Одеська міська рада як сторона справи знала про ухвалені у ній судові рішення.

30 жовтня 2010 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 уклали договір дарування, про що був зроблений відповідний нотаріальний запис на державному акті.

15 листопада 2010 року ОСОБА_4 внесла в статутний капітал ТзОВ «Івент Менеджмент Груп» спірну земельну ділянку й отримала права на відповідну частку у статутному капіталі.

У відповідь на клопотання першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси від 26 листопада 2010 року № 16-16051вих10 Приморський районний суд м. Одеси листом № 77 від 9 грудня 2010 року повідомив про направлення до нього на новий розгляд справи у зв'язку зі скасуванням ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3 квітня 2008 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2007 року, а також про те, що за результатами нового розгляду Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 8 червня 2010 року у справі № 2-1696/2010 залишив позов без розгляду.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції в ухвалі від 17 вересня 2015 року у справі № 522/2202/15-ц дійшов висновку, що прокурор пропустив строк звернення до суду з вимогою щодо визнання незаконним і скасування державного акта та визнання недійсним договору дарування, оскільки позовну давність необхідно рахувати, починаючи з дати, коли про порушене право йому стало відомо, тобто починаючи з дати, не пізнішої ніж 9 грудня 2010 року (коли листом вих. № 77 Приморський районний суд м. Одеси повідомив першого заступника прокурора м. Одеси). Натомість, з позовом прокурор звернувся лише у лютому 2015 року.

Позовні вимоги про визнання недійсним акта прийому-передачі нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння та встановлення порядку виконання рішення суду є похідними від вимог про визнання незаконним і скасування державного акта та визнання недійсним договору дарування. А тому висновок суду про відмову у задоволені останніх позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні похідних від них, а відтак і позову в цілому.

20 вересня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою залишив без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 7 липня 2015 року й ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року.

Суд касаційної інстанції мотивував рішення тим, що про скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2007 року у справі № 2-1491-1/07 Одеська міська рада дізналась 3 квітня 2008 року (дата скасування Апеляційним судом м. Києва рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2007 року).

Зазначене, на думку суду касаційної інстанції, свідчить про обізнаність прокуратури про порушене право територіальної громади Одеси не пізніше грудня 2010 року, коли був отриманий лист Приморського районного суду м. Одеси від 9 грудня 2010 року за вих. № 77 на ім'я першого заступника прокурора м. Одеси.

У грудні 2017 року відповідно до пунктів 1 і 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України в редакції, чинній на той час, заступник Генерального прокурора України звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 7 липня 2015 року, ували Апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року й ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року (далі - заява про перегляд судових рішень).

Підставою для перегляду зазначених судових рішень вважає: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; 2) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 116 і 125 Земельного кодексу України, статей 256, 257, 261, 267, 268 і 388 Цивільного кодексу України.

Прокурор вказує, що скасування 3 квітня 2008 року Апеляційним судом м. Києва рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 грудня 2007 року у справі № 2-1491-1/07, за яким із власності територіальної громади м. Одеси вибула земельна ділянка, не призвело до виникнення права на визнання недійсним державного акта, договору дарування та витребування майна на користь законного власника у судовому порядку, оскільки спір не був вирішений по суті, а справу направлено на новий розгляд.

На підтвердження вказаного прокурор вказує, що під час нового розгляду справи № 1522/10614/12 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 8 травня 2013 року залишений без розгляду позов ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20. ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24. ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31 до Дочірнього підприємства «Санаторій ім. Чувиріна» Лікувально-оздоровчих закладів профспілок Закритого акціонерного Товариства «Укрпрофоздоровниця», Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельним ресурсам в особі Одеської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, Прокуратури Приморського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні нежитловими будівлями, визнання права на земельні ділянки та зобов'язання вчинити певні дії.Тому позовна давність у справі № 522/2202/15-ц почала спливати з 8 травня 2013 року, коли у прокурора виникла можливість звернутись до суду з позовом на захист порушених прав та інтересів держави.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заступник Генерального прокурора України посилається на:

- постанову Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2017 року у справі № 904/10108/16,

- постанову Вищого господарського суду України від 9 жовтня 2017 року у справі № 904/11139/16,

- постанову Вищого господарського суду України від 20 вересня 2017 року у справі № 904/10359/16,

- постанову Вищого господарського суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 904/9643/16,

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року у справі № 761/10146/15-ц,

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року у справі № 335/829/14-ц,

- постанову Вищого господарського суду України від 8 листопада 2016 року у справі № 916/1624/15-г,

- постанову Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-2458цс16,

- постанову Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2681цс16,

- постанову Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 916/2144/15,

- постанову Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 522/10652/15-ц,

- постанову Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року у справі № 916/2129/15,

- постанову Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15,

- постанову Верховного Суду України від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-83цс13,

- постанову Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року у справі № 6-14цс13,

в яких, на його думку, інакше застосовані зазначені норми Земельного та Цивільного кодексу України, ніж у справі № 522/2202/15-ц.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року (далі - Закон України № 2147-VІІІ), яким ЦПК України викладений у новій редакції.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року вказану заяву разом із доданими до неї матеріалами передано до Верховного Суду.

7 лютого 2018 року суддя Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відкрив провадження у справі.

2 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Підпункт 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ передбачає, що якщо цивільна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, така справа після її отримання Касаційним цивільним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 360-2 ЦПК України у редакції, чинній на час подання заяви, якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Враховуючи, що позивач оскаржує судові рішення з підстав неоднакового застосування однієї норми матеріального права судами касаційної інстанції різної юрисдикції з посиланням на відповідні рішення цих судів, заява згідно з правилами, що діяли на час її подання, повинна була розглядатися на спільному засіданні судових палат Верховного Суду України. А тому справа на підставі підпункту 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ була передана на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, підпунктом 2 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом заступника прокурора Приморського району міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Івент Менеджмент груп», треті особи: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, Державне земельне агентство в місті Одесі, про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договору купівлі-продажу, визнання недійсним акта прийому-передачі нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, та встановлення порядку виконання рішення суду за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд рішення Приморського районного суду міста Одеси від 7 липня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2015 року й ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 вересня 2017 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 16 травня 2018 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Скерувати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. М. Ситнік
В. С. КнязєвО. С. Ткачук
Л. М. ЛобойкоВ. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська