АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1329/18 Справа № 205/7737/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нижний А. В. Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Садівниче товариство «Будівельник», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на будівельні матеріали,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи - СТ «Будівельник», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на будівельні матеріали.

А також, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на будівельні матеріали та земельну ділянку, посилаючись на те, що це майно може бути відчежене на користь третіх осіб, що призведе до неможливості виконання можливого судового рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року заяву задоволено частково та постановлено: накласти арешт на земельну ділянку та всі будівельні матеріали та обладнання, використані для незавершеного будівництва житлового будинку, на земельній ділянці № 38, кадастровий номер НОМЕР_3, які розташовані на території садового товариства «Будівельник», АДРЕСА_1, та заборонити їх відчуження до вирішення справи по суті, у задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що між сторонами фактично існує спір щодо права власності на будівельні матеріали, загальною сумою 544 234,13 грн., які були використані для самочинного незавершеного будівництва житлового будинку на земельній ділянці № 38, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться на території садового товариства «Будівельник», а відтак відчуження таких матеріалів та земельної ділянки, належної відповідачу, може ускладнити виконання можливого рішення суду про задоволення позову у майбутньому.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість судової ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову районний суд виходив з того, що між сторонами фактично існує спір щодо права власності на будівельні матеріали, загальною сумою 544 234,13 грн., які були використані для самочинного незавершеного будівництва житлового будинку на земельній ділянці № 38, кадастровий номер НОМЕР_3, що знаходиться на території садового товариства «Будівельник», а відтак відчуження таких матеріалів та земельної ділянки, належної відповідачу, може ускладнити виконання можливого рішення суду про задоволення позову у майбутньому.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування заходів забезпечення позову судом, між іншим, підлягають встановленню: наявність або відсутність спору, наявність або відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам, співмірність заявлених позовних вимог до майна, яким заявник просив забезпечити позов.

Крім того, відповідно до ч.1 та 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

А згідно вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

У зв'язку з чим, накладення арешту на спірне майно призводить взагалі до неможливості його використання за цільовим призначенням, що може призвести до порушення прав відповідача та третіх осіб, але суд першої інстанції інші види забезпечення позову в даному випадку не розглядав та не вирішував, оскільки позивач таких вимог перед судом не ставив.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Також, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь апелянта, понесений останім за подачу апеляційної скарги, судовий збір в сумі 320 грн.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_2) судовий збір в сумі 320 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова