Справа № 296/1196/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Сингаївського О.П.

за участі секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районого суду м. Житомира завернувся ОСОБА_1 із вказаною заявою, в якій просить встановити факт того, що він на момент проголошення незалежності України станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України, що необхідно йому для отримання громадянства та паспорта громадянина України.

У судове засідання заявник не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що вимоги заяви підтримує повністю і просить їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи у судове засідання не з»явивлась, надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що при вирішенні питання щодо можливості задоволення вимог ОСОБА_1 покладається на розсуд суду.

За викладених обставин суд має можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, повно, всебічно та обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Статтею 234 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, і до заяви додається довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч.2 ст.318 ЦПК України).

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 вказав, що народився 8 лютого 1966 року в м. Павлоград Дніпропетровської області. Після досягнення 16-ти річного віку 29.06.1982, у встановленому на той час порядку, він був документований паспортом громадянина СРСР.

В період з 08.09.1989 по 05.05.1997 позивач постійно проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою ЖБК «Маяк» м. Павловграда від 12.06.2017 (а. с. 6), записами у трудовій його книжці про роботу у Павлоградському хімічному заводі в період часу з 22.02.1991 по 16.06.1993 (а. с. 7-9) та відповідними записами у військовому білеті (а. с. 10-12).

Необхідність звернення до суду із даною заявою зумовлена вимогами п.9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, відповідно якого для встановлення належності до громадянства України особа, яка проживала на території України станом на 13.11.1991 р. та перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в України на зазначену дату, подає заяву про встановлення належності до громадянства

Згідно з пп.1, 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Тому, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази в сукупності, судом достовірно встановлено, що станом на 24.08.1991 (дату набрання чинності Закону України «Про громадянство України») ОСОБА_1 проживав на території України, тому заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст.294, 315, 318 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, 08.02.1966 р. н., на момент проголошення незалежності України, станом на 24 серпня 1991 року, проживав на території України.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційному суді Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський