КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Лазаренко В.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3602/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 подала до суду заяву про встановлення юридичного факту обґрунтовуючи її тим, що 03 вересня 1999 року нею отримано посвідчення водія серії НОМЕР_1 у Державній автомобільній інспекції МВС України в м. Севастополі.

З 2015 року заявник разом із родиною тимчасово проживає на території Республіки Польщі на підставі трудових відносин.

Відповідно до законодавства Республік Польщі посвідчення водія має строк дії 6 місяців та зі спливом шестимісячного терміну будь-які документи, які дають право на керування транспортним засобом на території Польщі підлягають заміні на відповідні документи державного зразка Республік Польщі.

Необхідною передумовою видачі посвідчення водія державного зразка Польської Республіки є підтвердження видачі посвідчення водія відповідною державою.

Відповідно до п. 16 Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої Наказом МВС України № 515 від 07 грудня 2009 року автоматизовані системи при МВС України почали діяти з 07 грудня 2009 року.

Інформація про видачу відповідного посвідчення водія, отриманого до 2009 року надається в регіоні його видачі на підставі облікових регістрів МВС. Посвідчення водія ОСОБА_5 видане у м. Севастополі АРК Крим - тимчасово окупованій території України, у зв'язку з чим на даний час немає можливості надати офіційну інформацію в Республіку Польщу про видачу відповідного водійського посвідчення.

Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС України в м. Києві в облікових даних ЄДР МВС інформація щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_5 відсутня. Таким чином, факт видачі заявнику посвідчення водія можливо встановити лише в судовому порядку.

Внаслідок чого просила встановити юридичний факт належності ОСОБА_5 посвідчення водія серії НОМЕР_1, виданого 03 вересня 1999 року Державною автомобільною інспекцією МВС України в м. Севастополі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник заявника зазначала, що в даному випадку юридичним наслідком підтвердження факту належності ОСОБА_5 посвідчення водія буде виникнення особистих немайнових прав, тобто право на керування транспортними засобами, дану обставину суд, в свою чергу не врахував, таким чином не повно встановив обставини, які мають значення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Залишаючи без задоволення заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що факт належності вищезазначеного посвідчення водія саме заявнику є очевидним та не потребує додаткового встановлення судовим рішенням.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 1999 року ОСОБА_5 отримала посвідчення водія серії НОМЕР_1 у Державній автомобільній інспекції Міністерства внутрішніх справ України в місті Севастополі, що підтверджується цим посвідченням, талоном попереджень серії НОМЕР_2, медичним посвідченням водія серії НОМЕР_3, а також документами, що передують видачі посвідчення водія, а саме: екзаменаційною картою водія, свідоцтвом про закінчення навчання в автошколі серії НОМЕР_4 (а.с.11-15).

На даний час ОСОБА_5 постійно проживає на території Республіки Польщі, відповідно до законодавства якої посвідчення водія за своїм характером є строковим та діє 6 місяців і зі спливом шестимісячного терміну підлягає заміні на відповідні документи державного зразка Республіки Польщі.

Необхідною передумовою видачі посвідчення водія державного зразка Польської Республіки підтвердження видачі посвідчення водія відповідною державою.

Оскільки, автоматизовані системи при МВС України почали діяти з 07 грудня 2009 року, то інформація про наявність/відсутність факту видачі посвідчень водія до 07 грудня 2009 року в автоматизованих системах МВС України відсутня, тобто підтвердити видачу посвідчення ОСОБА_5 через автоматизовані системи МВС України є неможливим і отримати інформацію про видачу відповідного посвідчення водія, отриманого до 2009 року в регіоні його видачі на підставі облікових регістрів МВС.

Однак, отримати таку інформацію в регіоні не можливо так як посвідчення водія видане у м. Севастополь, яке на даний час є тимчасово окупованою територією України, і всі документи, видані органами влади на тимчасово окупованій території України не мають юридичного значення (а.с.16).

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 &q?ра;Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення&quma; роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Згідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту належності заявнику посвідчення водія необхідно для виникнення права на керування транспортним засобом в іншій державі.

Проте, всупереч ст. ст. 77, 81 ЦПК України, ні заявником, ні її представником не подано до суду обґрунтованих належних конкретних доказів для підтвердження своїх вимог, зокрема проте, що наявне в неї посвідчення водія не визнається відповідними державними органами України чи інших держав. Не зазначено заявником і нормативного акту згідно до якого встановлення судом вказаного юридичного факту породить для заявника виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, та не зазначено що законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановивши відсутність підстав для встановлення факту належності посвідчення водія заявнику, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про встановлення заявленого факту, оскільки прізвище, ім'я, по батькові, що зазначені у водійському посвідченні повністю збігаються з даними у паспорті заявника, викладеними російською мовою, тому факт належності посвідчення водія ОСОБА_5 не потребує додаткового встановлення судовим рішенням. Також встановлення даного факту не породжує для заявника юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв