Дата документу 28.11.2018 Справа № 331/3784/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/3784/18 Головуючий у 1 інстанції Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/140/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2018 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька пивна компанія», треті особи: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про зняття арештів з майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», ТОВ « Запорізька пивна компанія», треті особи - відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про скасування арештів, накладених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на нежитлове приміщення за адресою : АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 і ОСОБА_3 по ? кожному.

26 червня 2018 року позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову, в якій просили суд в якості забезпечення позову заборонити Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області здійснювати дії, направлені на реалізацію нежитлового приміщення,розташованого за адресою: м. АДРЕСА_2, загальною площею 44,9 кв.м., яке належить на праві власності в рівних частках кожному: 1/2 частина приміщення ОСОБА_4, 1/2 частина приміщення ОСОБА_3, в рамках виконавчих проваджень ЗВП № 56287752 та ВП № 56287755, до розгляду по суті справи про зняття арештів з нерухомого майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2018 року заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області здійснювати дії, направлені на реалізацію нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. АДРЕСА_2, загальною площею 44,9 кв.м., яке належить на праві власності в рівних частках кожному: 1/2 частина приміщення ОСОБА_4, 1/2 частина приміщення ОСОБА_3, в рамках виконавчих проваджень ЗВП № 56287752 та ВП № 56287755, до розгляду по суті справи про зняття арештів з нерухомого майна.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову у хвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

27 листопада 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з заявами про відкладення розгляду справи. ОСОБА_3 зазначає, що його адвокат знаходиться у відпустці до 30.11.2018 року. ОСОБА_4 посилаючись на те, що він не є фахівцем у галузі права. На даний час у нього не має угоди з адвокатом на представництво його інтересів.

Заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи не можуть бути задоволені, оскільки заявниками не надано доказів на які вони посилаються в заявах.

Відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії, направлені на реалізацію спірного майна, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може.

Встановлено, що постановами про опис та арешт майна (коштів) боржника № 56287755 та № 56287752 від 27.04.2018 року, в межах виконання вищевказаних виконавчих проваджень, описано та арештовано 1/6 та 1/3 нежитлового приміщення 1, за адресою: АДРЕСА_3, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві власності.

Для визначення оцінки зазначеного майна, постановами державного виконавця від 212.05.2018 року призначено суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання.

Згідно звіту про експертну оцінку майна від 01.06.2018, вартість 1/6 та 1/3 нежитловото приміщення АДРЕСА_4. без урахування ПДВ складає 287 175,00 грн., 00 коп., тобто разом експерта оцінка всього нежилого приміщення АДРЕСА_4 складає 574 350,00 грн., 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 6 ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Таким чином, прийняття процесуальних документів та рішень щодо проведення виконавчих дій, процедура виконання виконавчого документа та прийняття рішень щодо реалізації майна боржника покладено виключно на державного виконавця.

Тобто, реалізація описаного та арештованого майна боржника, є самостійною виконавчою дією, що в свою чергу є дискреційною функцією державного виконаєш, вчиненою згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Таким чином, суд першої інстанції, забороняючи своєю ухвалою здійснювати дії Відділу, спрямовані на реалізацію арештованого майна, фактично зупинив реалізацію описаного та арештованого майна та прийняв рішення про право державного виконавця на реалізацію майна боржника, передбачене у п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З матеріалів вбачається, що у вказаній справі розглядаються позовні вимоги про зняття арештів з майна.

Пунктами 2, 5 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз'яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-X1V "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI)). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилаються позивачі у своєму позові.

Верховний Суд у пп. 4, 5 постанови Пленуму ВС від 22.12.2006 N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" звернув увагу судів на те, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, судом першої інстанції, взагалі не враховано інтересів держави, оскільки до вищезазначеного зведеного виконавчого провадження входить постанова про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави у розмірі 84472.69 грн.

Заборона Відділу вчиняти дії, спрямовані на примусову реалізацію нерухомого майна (фактичне зупинення реалізації арештованого майна) призводить до ненадходження до державного бюджету України коштів.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що під час апеляційного розгляду доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2018 року у цій справі скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий

Судді: