Справа № 161/2767/14-ц
Провадження № 2/161/1321/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про стягнення коштів в порядку регресу, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТДВ «Експрес Страхування» звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення коштів в порядку регресу.

Позов мотивує тим, що 23.01.2013 на вул. Карбишева в м. Луцьку відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_1, не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки транспортного засобу та скоїв наїзд на сніговий вал, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР, в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду від 14.02.2013 ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно калькуляції ПАТ «Волинь-Авто» вартість відновлювального ремонту становить 33 363,05 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Mercedes-Benz Е250, д/н НОМЕР_2 ОСОБА_4 була застрахована в ТДВ «Експрес Страхування», на підставі договору добровільного страхування автотранспортного засобу № 202.12.2114960 від 26.04.2012.

Зазначає, що після настання страхового випадку страхова компанія за рішенням Печерського районного суду м. Києва, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва виплатила страхове відшкодування в розмірі 32111,16 грн. Оскільки вина відповідача у скоєнні ДТП встановлена в судовому порядку, постанова суду оскаржена не була та набрала законної сили, то відповідно до ст. 1166 ЦК України, позивач має право вимагати від відповідача відшкодування в повному обсязі майнової шкоди.

А тому, просить стягнути з відповідача в свою користь суму виплаченого страхового відшкодування та судові витрати у справі.

24.04.2014 у справі було ухвалено заочне рішення, яке за заявою відповідача було скасоване ухвалою суду від 30.01.2018.

Ухвалою суду від 07.02.2018 до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено власника застрахованого автомобіля ОСОБА_4.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав викладених в ньому. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Додатково суду пояснив, що якби шкоду застрахованому автомобілю було заподіяно з вини власника (страхувальника), то не зверталися б з регресним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову не визнав з підстав викладених в письмових запереченнях. Суду пояснив, що керував транспортним засобом на законних підставах, умисності в пошкодженні автомобіля не було, підстав, передбачених ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування власників наземних транспортних засобів» для регресного стягнення з нього страхового відшкодування немає. В задоволенні позову просив відмовити.

Від третьої особи ОСОБА_4 на адресу суду надійшло письмове заперечення на позовну заяву, в якій вимоги позову вона не визнала та заперечувала щодо їх задоволення. Суду пояснила, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом на законних правових підставах, що не є порушенням договору страхування. Умисного пошкодження автомобіля водій не здійснював, тому і не повинен нести відповідальність за виплату страхового відшкодування.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 26 квітня 2012 року між ОСОБА_4 та ТДВ «Експрес Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.12.2114960. Згідно умов вищевказаного договору ТДВ «Експрес Страхування» було прийнято під свій страховий захист транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» Е250, д/н НОМЕР_2 (а.с. 6-9).

Згідно п.п. 3.2, 3.3. Договору, страховим випадком, є подія, що відбулася протягом строку дії договору страхування та на території дії договору в межах страхової суми. Страховому відшкодування підлягають ризики повязані з незаконним заволодінням транспортним засобом, ДТП, протиправними діями третіх осіб, стихійними явищами, падіннями літальних апаратів або їх частинами, дерев, інших предметів, тіл космічного походження, нападом тварин, пожежею, вибухом, самозайманням транспортного засобу (а.с. 6 зворот).

В звязку з настанням страхової події 23 січня 2013 року за участю відповідача ОСОБА_3, власник транспортного засобу ОСОБА_4 повідомила про страховий випадок ТДВ «Експрес Страхування».

Судом встановлено, що автомобіль НОМЕР_3, застрахований згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.12.2114960, зазнав механічних пошкоджень внаслідок ДТП, що відповідно до умов договору є страховим випадком.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 14 лютого 2013 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак звільнено від відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП обмежившись усним зауваженням, провадження у справі було закрито.

Даною постановою встановлено, що ОСОБА_3 23 січня 2013 року, керуючи автомобілем марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_2, по вул. Карбишева в м. Луцьку, в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, скоїв наїзд на сніговий вал, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР України (а.с.11).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року було стягнуто з ТДВ « Експрес Страхування» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 32111,16 гривень (а.с. 12-17).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року, було встановлено розмір страхового відшкодування, яке підлягає до стягнення, кошти були фактично виплачені ТДВ «Експрес Страхування» на користь власника транспортного засобу, позивач вважає, що має право на стягнення в порядку регресу суми відшкодування з особи, з вини якої сталася ДТП.

Проте дані твердження позивача не відповідають положенням Закону України «Про обовязкове страхування власників наземних транспортних засобів».

Так, ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування власників наземних транспортних засобів» передбачено право регресного позову.

Пунктом 38.1 Закону встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов :

до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (підпункт 38.1.1. Закону):

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);

38.1.2. до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини;

38.1.3. до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Звертаючись з позовом до ОСОБА_3 позивач виходив з того, що саме з вини відповідача відбулося ДТП та пошкодження транспортного засобу.

Однак, відповідно до положень ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування власників наземних транспортних засобів» страхувальник та водій забезпеченого транспортного засобу мають єдиний статус щодо можливості предявлення до них регресного позову.

Тобто, предявлення такого позову можливе лише за наявності умов, передбачених ст.38 вказаного закону, а такі умови відсутні.

Крім того, відповідно до підпункту 2.1.4. Договору страхування, водієм ТЗ є фізична особа, що має посвідчення водія відповідної категорії та керує забезпеченим ТЗ на законних підставах.

Із заяви ОСОБА_4 на страхування транспортного засобу від 26.04.2012 вбачається, що пунктом 5 «кількість осіб, допущених до керування» визначено необмежене коло осіб будь-який водій на законних підставах.

В судовому засіданні зясовано, що відповідач ОСОБА_3 маючи посвідчення водія відповідної категорії, за усною домовленістю з ОСОБА_4 та з її згоди працював в останньої водієм, а отже, керував транспортним засобом на законних підставах. ОСОБА_4 в своїх письмових запереченнях (а.с. 70) даний факт підтвердила.

При дослідженні усіх обставин справи, судом не встановлено правових підстав, передбачених ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування власників наземних транспортних засобів», які б давали право позивачу звертатися з вимогою про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу до ОСОБА_3, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 6, 22, 29, 33, 35, 36, 38, 39 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4, про стягнення коштів в порядку регресу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів.

Суддя Луцького міськрайонного суду Плахтій І.Б.