Ухвала

Іменем України

20 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 456/4800/13-ц

провадження № 61-3308зп18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

треті особи - приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу ПалінськаОльга Володимирівна, Верхньогаївська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянув без повідомлення та виклику учасників справи заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Палінська О. В., Верхньогаївська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково: визнано договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського нотаріального округу Палінською О. В., укладений 26 червня 2008 року між ОСОБА_6 та АКІБ «УкрСиббанк» недійсним; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 38673,04 грн судових витрат, у решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львіської області від 31 серпня 2016 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2016 року залишено без змін.

13 грудня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 жовтня 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (в редакції, яка діяла на час подання заяви) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме частини другої статті 6 Закону України «Про іпотеку», частини третьої статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 жовтня 2017 року заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року, від 18 березня 2013 року від 11 грудня 2013 року, постанови Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року (справа № 6-96цс13), від 30 березня 2016 року (справа №6-533цс16), від 27 січня 2016 року (6-1912цс15) та на ухвалу Верховного Суду України від 08 грудня 2015 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

22 січня 2018 року заяву передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши наведені у заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного Цивільного суду вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання заяви) підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанцій викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним, оскільки позивачем не надано доказів того, що банк при укладенні договору іпотеки знав чи міг знати, що квартира, яка передана в іпотеку, є об'єктом права спільної сумісної власності, та діяв недобросовісно і знав про те, що ОСОБА_6 не отримала згоди на укладення договору іпотеки у позивача.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2013 року та від 11 грудня 2013 року, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги про визнання договорів іпотеки недійсними, з висновками яких погодився й суд касаційної інстанції, виходили з того, що під час укладення договору іпотеки відповідачами згоди на передачу майна в іпотеку позивачі не надавали.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Надана для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, оскільки зі змісту вказаної ухвали не вбачається, що судом касаційної інстанції застосувались норми матеріального права, про неоднаковість застосування яких ставить питання заявник у своїй заяві.

У наданих для порівняння постановах від 27 січня 2016 року (справа №6-1912цс15) та від 30 березня 2016 року (справа № 6-533цс16) Верховний Суд України виходячи з положень статті 219, 369 578 ЦК України, статті 60 СК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» дійшов висновку, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такого ж висновку дійшов суд касаційної інстанції у судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року (справа № 6-96цс13) не є прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки Верховний Суд України здійснював перегляд судових рішень у правовідносинах, що виникли між співвласниками спірного майна набутого в порядку спадкування.

Не може бути прикладом для порівняння невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права ухвала Верховного Суду України від 8 грудня 2015 року, оскільки зазначеною ухвалою Верховний Суд України відмовив в допуску до провадження справи на підставі статті 360 ЦПК України у зв'язку з необґрунтованістю поданої заяви про перегляд судового рішення касаційної інстанції.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись підпунктом 1 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, пунктами 1, 4 частини першої статті 355 та статтею 360 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подання заяви), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу ПалінськаОльга Володимирівна, Верньогаївська сільська рада Дрогобицького району Львівської області, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. М. Коротун

В. І. Крат