Справа № 219/9270/17
Провадження № 2/219/208/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Фролової Н.М., за участі секретарів судового ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмуті цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання спільної сумісної власності, поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) в якому просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя газову плиту «ВЕКА» придбану 22.12.2013 року за 2729 гривень; ліжко «Верона» та кутовий диван придбаних 22.12.2013 року на загальну суму 9420 гривень; морозильну камеру придбану на початку 2014 року у кредит за 3300гривень; люстру у кімнату придбану в квітні 2013 року у сумі 1700 гривень; ДВД придбаний 01.10.2013 року за 343 гривень. Провести поділ спільної сумісної власності подружжя, залишив за ОСОБА_5 право особистої власності на пральну машину придбану 23.02.2013 року, ліжко «Верона» та кутовий диван придбаних 22.12.2013 року на загальну суму 9420 гривень, а за ОСОБА_6 право особистої власності на газову плиту «ВЕКА» придбану 22.12.2013 року за 2729 гривень; морозильну камеру придбану на початку 2014 року у кредит за 3300 гривень; люстру у кімнату придбану у квітні 2013 року у сумі 1700 гривень; ДВД придбаний 01.10.2013 року за 345 гривень. Крім того просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.03.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, після реєстрації якого позивач зареєструвалася в будинку №25 по вулиці Шевченко в селі Звановка Бахмутського району Донецької області і там мешкала до розлучення. 25.03.2014 року у позивача та відповідача народилася дитина ОСОБА_7. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області, яке набрало чинності 21.11.2016 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. За час шлюбу за спільні кошти сторін були придбані наступні речі, які знаходяться у відповідача у будинку: газова плита «ВЕКА» придбана 22.12.2013 року за 2729 гривень; ліжко «Верона» та кутовий диван придбані 22.12.2013 року на загальну суму 9420 гривень; морозильна камера придбана на початку 2014 року у кредит за 3300 гривень; люстра у кімнату придбана у квітні 2013 року у сумі 1700 гривень; ДВД придбаний 01.10.2013 року за 345 гривень. До укладення шлюбу позивачем за власні кошти 23.02.2013 року була придбана пральна машинка, яка знаходиться у відповідача у домі. Загальна сума спільного майна складає 17494 гривні, з яких 1/2 частина складає 8747 гривень. Все це майно знаходиться у відповідача в його користуванні. Добровільно поділити майно він не бажає. На підставі викладених обставин позивач вимушена звернутися до суду із дійсним позовом.

19 лютого 2018 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, однак у звязку з неподанням до суду доказів направлення копії такої заяви, суд відповідно до ч.5 ст.49 ЦПК України не прийняв таку заяву до розгляду та повернув її представнику позивача.

Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на підставі викладених у позовній заяві обставин, вказав, що спірне майно знаходиться за місцем проживання відповідача. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що все майно яке зазначає позивач у своїй позовній заяві не було придбане сторонами за час перебування у шлюбі, а надані позивачем товарні чеки, також не є цьому підтвердженням, оскільки не містять інформації про покупця вказаних товарів. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

02 березня 2013 року Виконкомом Сіверської міської ради Бахмутського району Донецької області було зареєстровано шлюб між громадянином ОСОБА_6 та громадянкою ОСОБА_8, про що складено відповідний актовий запис №12. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 (а.с.4).

Позивач та відповідач є батьками дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО №567698 виданого 17 квітня 2014 року Виконкомом Званівської сільської ради Артемівського району Донецької області (а.с.4 на звороті).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2016 року шлюб між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 розірвано (а.с.5).

Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. . Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Як вбачається з копій товарних чеків: 22.12.2013 року придбано ліжко «Верона» 1,4х2,0, матрац « Standart +» 1,4х2,0, кутовий диван «Барбадос», на загальну суму 9420,00 гривень, без НДС (а.с.6); 01.10.2016 року придбано DVD ВВК ДВР25651 Si№ VP i84 на загальну суму 345,00 гривень (а.с.6); 23.02.2013 року придбано пральну машину SAMSUNG WF-E592NMW/YLP на загальну суму 2457,00 гривень (а.с.6 на звороті); 28.04.2013 року придбано плиту «Веко» CG4111G на загальну суму 2729,00 гривень (а.с.6 на звороті).

Позивачем не доведено, що спірне майно придбано сторонами за час перебування у шлюбі та за спільні кошти, оскільки само по собі існування товарних чеків не доводить факту придбання спірного майна будь-ким з подружжя, оскільки будь-яких доказів належності цих чеків також не надано.

Крім того, позивач при поділі майна просить залишити за нею кровать «верона» та кутовий диван на загальну суму 9420,00 грн. та посилається на вищевказаний товарний чек від 22.12.2013 року, однак з нього вбачається, що окрім ліжка «Верона» 1,4х2,0, кутового дивану «Барбадос», було придбаний ще матрац « Standart +» 1,4х2,0 на загальну суму 9420,00 гривень, тобто до вказаної суми входить і вартість матрацу, тобто неможливо встановити вартість кожної окремої речі.

На підтвердження вартості морозильної камери та люстри не надано жодного доказу.

Надані копії фотокарток на яких зображені електроплита, люстра також не підтверджують факт придбання вказаного майна у період шлюбу.

Щодо позовних вимог в частині визнання за позивачем права особистої власності на пральну машину, яка придбана до укладення шлюбу між сторонами, суд зазначає, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу.

Судом було розяснено право представнику позивача заявити клопотання про проведення експертизи з метою визначення вартості майна, однак представник позивача вказаним правом не скористався, інших доказів на обґрунтування позовних вимог не представив.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальної дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що позивачем не доведено, що спірне майна придбане за час шлюбу та за спільні кошти, а також неможливо встановити вартість ліжка «Верона», кутового дивану, морозильної камери, люстри, що порушує принцип рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, оскільки іншої домовленості між ними не має, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 5,12,81,141,229,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М.Фролова