Справа № 203/1849/18
Провадження № 2/204/1458/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю позивачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

за участю представника позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

за участю представника відповідача Бендюг С.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПРОМІНЬ», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПРОМІНЬ» про відшкодування моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, уточнивши позовні вимоги, просили суд:

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПРОМІНЬ» на користь ОСОБА_1 80800,00 грн. моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПРОМІНЬ» на користь ОСОБА_2 80800,00 грн. моральної шкоди, завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПРОМІНЬ» на користь ОСОБА_3 100000,00 грн. моральної шкоди завданої смертю батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позовної заяви, позивачі вказали на те, що 13 грудня 2017 року, близько 17 години 20 хвилин, водій ОСОБА_6, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем ТДВ «Автопромінь», керуючи автобусом «СПВ 17 РУТА СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Данила Нечая, з боку буд. 11 у напрямку вул. Бориса Кротова в м.Дніпро, де в районі електроопори № 45, проїжджаючи повз пішоходів, що рухалися з ліва відносно напрямку руху автобусу, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7. Внаслідок ДТП, пішоходу ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: рани на голові, масивного садна на обличчі, численних переломів кісток мозкового та лицевого відділів черепу, масивного крововиливу у м'яких покривних тканинах голови, розриви твердої мозкової оболонки та руйнування головного мозку. Переломи 1-11 ребер ліворуч від задньо-пахової до середньо-пахової та потім до лопаткової лінії, та 2,3 ребер праворуч по середньо-ключичній лінії, крововиливи відповідно них у підлеглих м'язах та жировій клітковині лівої нирки, садно у лівій надключичній ділянці грудної клітини. Перелом остистих відростків 4,5 грудних хребців, крововиливи у м'яких тканинах задньої поверхні грудної клітини ліворуч та лівого плеча (з відшаруванням жирової клітковини від м'язів); атеросклероз аорти. Смерть потерпілого ОСОБА_7 настала внаслідок розтрощення голови у вигляді численних переломів кісток мозкового та лицевого відділів черепу, руйнування головного мозку. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 26 січня 2018 року в діях водія автобуса «СПВ 17 РУТА СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до відомостей з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України основним видом діяльності відповідача є пасажирські наземні перевезення міського та приміського сполучення, Код КВЕД 49.31. За життя загиблий ОСОБА_7, перебував у шлюбі з позивачем ОСОБА_1, від шлюбу з якої мають двоє дітей: сина ОСОБА_3, дочку ОСОБА_2. Моральна шкода, яка спричинена дружині загиблого - ОСОБА_1, виразилася у формі душевних страждань і переживань з приводу смерті чоловіка, якому було 63 роки. Моральна шкода, яка спричинена позивачу ОСОБА_3 та ОСОБА_2, виразилася у формі душевних страждань і переживань з приводу смерті їх батька. Вся родина ОСОБА_2 у зв'язку з втратою рідної людини відчуває горе, втрату, безпорадність. Внаслідок завдання позивачам збитків, останні мають право на їх відшкодування, у зв'язку з чим, останні змушені звернутися до суду.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні, кожен окремо, підтримали уточнену позовну заяву в повному обсязі, просили її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4, в судовому засіданні підтримав уточнену позовну заяву в повному обсязі, просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, зазначивши, що причиною виникнення ДТП стало порушення пішоходом ОСОБА_7 п.п.4.1., 4.14 б) розділу 4 Правил дорожнього руху. В діях водія ОСОБА_6 відповідно до висновку авто-технічної експертизи № 5/10.1/56 від 23.01.2018 року, не вбачається невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, в даній дорожній ситуації водій не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7, який під час ДТП знаходився у середньому ступені сп'яніння (у крові трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 1,92% та рухався по проїжджій частині дороги нехтуючи правилами дорожнього руху). Крім того, водій механічного транспортного засобу мав при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0727372 Страхової компанії «Оранта», відповідно до якого, страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю складає 200000 грн. у випадку настання страхового випадку. Таким чином, саме страхова компанія «Оранта» зобов'язана відшкодувати шкоду у зв'язку зі смертю потерпілого у межах страхової суми 200000 грн.

Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судове засідання не з'явився без поважних причин; належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

Вислухавши думку позивачів, представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, виданого 12.08.1977 року ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_7 (арк.с.10).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (арк.с.17).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (арк.с.18).

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 63 років (арк.с.7).

Згідно постанови про закриття кримінального правопорушення від 26 січня 2018 року, вбачається, що 13 грудня 2017 року, близько 17 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_6, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем ТДВ «Автопромінь», керуючи автобусом «СПВ 17 РУТА СПГ», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Данила Нечая, з боку буд. 11 у напрямку вул. Бориса Кротова в м.Дніпро, де в районі електроопори № 45, проїжджаючи на швидкості близько 3 км/год., повз пішоходів, що рухалися з ліва відносно напрямку руху автобусу, здійснив наїзд заднім лівим колесом на пішохода ОСОБА_7, який не втримав рівновагу під час свого руху, та впав під заднє ліве колесо автобуса. При проведенні досудового розслідування дорожньо-транспортної пригоди та зібраними у кримінальному провадженні фактичними даними, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода настала в результаті дій пішохода ОСОБА_7, який порушив п.п.4.1.4.14а) Правил дорожнього руху України. Порушення зазначених пунктів правил дорожнього руху України, пішоходом ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв'язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_7 загинув на місці пригоди від відкритої черепно-мозкової травми.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001420 від 13 грудня 2017 року за ч. 2 ст. 286 КК України закрито, у зв'язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у водія автобуса "СПВ 17 РУТА СПГ", реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 (арк.с.8-9).

Відповідно до поліса № АМ/0727372 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ТОВ "Автопромінь" забезпечило транспортний засіб номерний знак НОМЕР_1, "СПВ 17 РУТА СПГ" (арк.с.64).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно роз'яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Згідно п.7 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Судом встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходом ОСОБА_7, вимог п.п. 4.1. 4.14а) Правил дорожнього руху України та те, що ці дії знаходиться в прямому причинному зв'язку з подією ДТП і наслідками, а в діях водія ОСОБА_6 невідповідність вимогам Правил дорожнього руху України, не вбачається.

Аналізуючи механізм дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку, що між діями водія ОСОБА_6 та наслідками, які настали в результаті дорожньо-транспортної пригоди, є прямий причинний зв'язок, однак відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочину не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Посилання представника відповідача ТДВ «Автопромінь» про необхідність стягнення спричиненої шкоди саме зі страхової компанії, суд відкидає у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів ст. 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі ст.6 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статті 9, 22-31, 35, 36 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст.1194 ЦК України у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.1,4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка ним одержана від страховика.

Відповідно до ст.ст. 36, 37 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування. При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Враховуючи вищевказану правову позицію Верховного Суду України по справі №6-2808цс15 від 20.01.2016 року, та незважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ТДВ «Автопромінь» застрахована у Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» згідно полісу №АМ 0727372 від 22.09.2017 року, суд стягує спричинену моральну шкоду саме з відповідача, зазначеного позивачем.

Таким чином, так як судом на підставі досліджених доказів, встановлено, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_6 працював у ТДВ «Автопромінь», а в результаті вищевказаної ДТП позивачам було спричинено моральну шкоду, яка полягає стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку зі смертю чоловіка та батька, в отриманні сильного нервового стресу, у душевних стражданнях та хвилюваннях, інших негативних емоціях, які вони пережили. В результаті ДТП протягом тривалого часу змінився звичний уклад життя позивачів, були порушені нормальні життєві зв'язки, оскільки втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню, тому, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд стягує з відповідача на користь позивачів, кожного окремо, моральну шкоду в розмірі 10000,00 гривень, вважаючи її співмірною цій сумі.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1187, 1172 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 76-82, 133, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПРОМІНЬ», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПРОМІНЬ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПРОМІНЬ» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПРОМІНЬ» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «АВТОПРОМІНЬ» на користь держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар