Справа № 639/3062/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.,

за участю секретаря Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про розірвання кредитного та іпотечного договорів, -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, згідно якого просить ухвалити рішення, яким розірвати кредитний договір № 18/А-08 від 25.02.2008 року, розірвати договір іпотеки від 25.02.2008 року, та стягнути з відповідача на його користь суму судового збору у розмірі 1 102,40 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.08.2016 року по зазначеній справі залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_2.(а.с.57)

17.03.2017 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив розірвати кредитний договір № 18/А-08 від 25.02.2008 року та договір іпотеки від 25.02.2008 року, з дня набрання рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2011 року законної сили, а саме з 25.01.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.02.2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № 18/А-08, відповідно до якого в рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних грошових коштів, відповідач зобовязується надати позивачу кредит в межах обумовленої суми, на строк та на умовах, передбачених у дійсному договорі, а позивач зобовязується повернути отриманий кредит і заплатити проценти в установлені договором строки, а також виконати інші зобовязання відповідно дійсному договору в повному обсязі. Відповідно до умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» видав позивачу кредит у розмірі 117 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором того ж дня між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки від 25.02.2008 року, відповідно до якого позивач надав відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення літ. «А-1», загальною площею 119,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Володарського, 111, з цільовим призначенням магазин. 25.02.2008 року в якості забезпечення виконання позивачем своїх зобовязань по вищезазначеному кредитному договору, відповідач також уклав договори поруки з ОСОБА_2 та ТОВ «ПЛАСТ-ПРІНТ», згідно яких останні зобовязались перед ПАТ КБ «Приватбанк» відповідати за виконання зобовязань позивачем у повному обсязі. У звязку з тяжким матеріальним становищем, викликаним фінансовою кризою, стрімким коливанням курсу долара США, позивач був позбавлений можливості своєчасного повернення валютного кредиту, в результаті чого відповідач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2011 року по цивільній справі № 2-358/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ТОВ «ПЛАСТ-ПРІНТ» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1 007 858,12 грн. в якості боргу по кредитному договору, процентів за користування кредитом і пені за порушення строків виконання зобовязань. У задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено за необґрунтованістю. Стягнута за рішенням суду сума боргу є еквівалентом 127 094,34 доларів США на день ухвалення зазначеного рішення, і включає в себе заборгованість за кредитом 1134 576,87 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 12 826,30 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором 691,17 доларів США. На виконання вищевказаного рішення суду постановою Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 02.08.2011 року було відкрито виконавче провадження № 27940655, арештоване майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Позивач зазначив, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Викладене відповідає правовій позиції Пленуму ВСУ, наведеній в постанові від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за якою, зокрема: «Наявність судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту «. (п. 17 Постанови). Враховуючи наведені норми матеріального права та правову позицію ВСУ, з огляду на те, що Банк у 2011 році скористався своїм правом на предявлення вимоги до нього про дострокове виконання зобовязань за спірним кредитним договором, наслідком чого є судове рішення від 13.01.2011 року про стягнення 1 007 858,12 грн. в якості боргу по кредитному договору, процентів за користування кредитом і пені за порушення строків виконання зобовязань, позивач вважає, що строк кредитного договору закінчився та між сторонами такого договору існують лише правовідносини зобовязального характеру. Адже із ухваленням судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, та виникає грошове зобовязання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на той час відсотків. На користь викладеного свідчить й те, що за наведеним висновком ВСУ право на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту кредитор має лише при наявності виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (а не судового рішення, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму ВСУ). Оскільки в даному випадку має місце рішення суду, а не виконавчий напис нотаріуса, ПАТ КБ «Приватбанк» позбавлений права на нарахування процентів за кредитним договором та пені після набрання чинності рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2011 року. Але всупереч цьому відповідач неодноразово звертається до суду і систематично вимагає від нього сплатити заборгованість з урахуванням процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобовязань зо договором. Доказом цього є чергова позовна заява про стягнення заборгованості від 22.01.2016 року. Позивач вважає істотною зміною обставин той факт, що правовідносини сторін перейшли із площини виконання умов кредитного договору, у площину виконання рішення суду в процесі виконавчого провадження, за яким вся сума кредитних коштів вже стягнута достроково, а відтак відсутній предмет кредитного договору як однієї із істотних його умов. Неодноразове звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом до позивача про стягнення коштів за спірним кредитним договором свідчить про те, що сторони такого договору не досягли згоди щодо припинення його дії. Враховуюче викладене, позивач вважає необхідним розірвання кредитного договору № 18/А-08 від 25.02.2008 року за рішенням суду. Крім того, договір іпотеки від 25.02.2008 року було укладено в забезпечення виконання кредитного договору. Тому, у звязку з тим, що на сьогоднішній день правовідносини сторін гуртуються не на умовах кредитного договору, а на рішенні суду, а кредитний договір має бути розірвано, то аналогічно має бути розірваний і іпотечний договір, як похідний від основного зобовязання. На підставі вищезазначеного, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, не зявилась, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, не зявився, надав суду заяву, згідно якої проти позову заперечував в повному обсязі та просив розглядати справу без його участі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України.

У своїй діяльності банки керуються Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Частина перша ст. 203 ЦК України, встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У судовому засіданні встановлено, що 25.02.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1, укладено кредитний договір № 18/А-08, згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит на купівлю нерухомості в іноземній валюті загальним розміром 117 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.02.2023 року. ОСОБА_1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами шляхом щомісячних платежів на умовах і порядку, передбачених кредитним договором і графіком погашення кредиту та процентів за користування ним (Додаток № 1 до кредитного договору).

Пунктом 6.1. вищевказаного договору в якості відповідальності за неналежне виконання позичальником своїх договірних обовязків було передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування ним позичальник повинен сплатити пеню за кожний день прострочення в розмірі 0,2% суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за весь період прострочення.

Кредитний договір підписано представником ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 (а.с.6-11).

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань п.п. 3.1.1., 3.1.2.,.3.1.3 зазначеного кредитного договору була передбачена обовязковість укладення: а) договору іпотеки нерухомості, яка належить ОСОБА_1; б) договору поруки з ОСОБА_2; в) договору поруки з ТОВ «ПЛАСТ-ПРІНТ».

ПАТ КБ «Приватбанк» повністю виконав свої обовязки й надав ОСОБА_1 кредитні кошти у передбаченому вищевказаним договором порядку.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні дослідженням долучених до матеріалів справи письмових доказів копії вищевказаного кредитного договору та розрахунками заборгованості ОСОБА_1

Кредитний договір, як і додаток №1 до нього та договір іпотеки підписані представником ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, містить детальний опис предмету (умови, права та обовязки сторін, відповідальність сторін, строк дії, врегулювання спорів та інше) (а.с.6-20).

Підписання даного кредитного договору та додатку №1 до нього, та договору іпотеки, є свідченням факту ознайомлення, факту розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

Однак ОСОБА_1 свої обовязки за кредитним договором належним чином не виконав, своєчасно погашення не вносив.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2011 року по цивільній справі № 2-358/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 ТОВ «ПЛАСТ-ПРІНТ» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1 007 858,12 грн. в якості боргу по кредитному договору, процентів за користування кредитом і пені за порушення строків виконання зобовязання. (а.с. 21-24).

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 02.08.2011 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону його відчуження (а.с. 25-26).

Позивач ОСОБА_1 посилається у своєму позові на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом на предявлення вимоги до нього про дострокове виконання зобовязань за вищевказаний кредитним договором, наслідком чого є судове рішення від 13.01.2011 року про стягнення з нього 1 007 858,12 грн. в якості боргу по кредитному договору, процентів за користування кредитом і пені за порушення строків виконання зобовязання. Тому ОСОБА_1 вважає, що строк кредитного договору закінчився та між сторонами такого договору існують лише правовідносини зобовязального характеру. Адже після ухвалення рішення суду від 13.01.2011 року припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахованих відсотків.

Статтями 509, 526, 527, 629 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязується здійснити на користь іншої сторони (кредитора) визначені дії (виконати роботу, сплатити кошти, тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязків. Обовязки повинні виконуватись належним чином у відповідності з вимогами зобовязання та вимогами закону, інших правових актів, а при відсутності таких умов і вимог у відповідності звичаїв ділового обороту чи іншими звичайно предявленими вимогами. Боржник зобовязаний виконати свій борг, а кредитор прийняти виконання особисто. Кожна зі сторін зобовязання має право вимагати доказів того, що виконання приймається належним кредитором або уповноваженою на це особою. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

ПАТ КБ «Приватбанк» повністю виконав свої обовязки й надав ОСОБА_1М кредитні кошти, однак останній свої обовязки за кредитним договором належним чином не виконує, своєчасно погашення не вносить.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, раніше постановлене рішення суду від 13.01.2011 року не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє ПАТ КБ «Приватбанк» на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив своє дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду.

Щодо нарахування відсотків до повного погашення заборгованості за кредитним договором, ст. 1054 ЦК України визначає поняття Кредитного договору як: за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Виходячи з даної норми закону кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. ст. 629, 525, 612 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно кредитного договору кінцевою датою для здійснення ОСОБА_1 останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості визначено 24.02.2023 року. Тому причин припинення нарахування відсотків за кредитним договором не має, так як ОСОБА_1 перестав виконувати зобовязання за договором, а тому всі посилання ОСОБА_1 є безпідставними.

Щодо розірвання кредитного договору у звязку з ухваленням рішення суду від 13.01.2011 року, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач уклав вищевказаний кредитний договір та вчинив підпис власноручно (як і інші документи, які стосуються договору), маючи при цьому необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину було вільним та в письмовій формі, як цього і вимагає ст. 203 ЦК України.

Умови кредитного договору в повній мірі відповідають діючому законодавству та жодним чином не містять будь-яких підстав, які б вказували на дискримінаційні процеси по відношенню до клієнта.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

АТ КБ «Приватбанк» у повній мірі виконав зобовязання за вказаним договором, а саме - надав ОСОБА_1 кредит. Будь яких порушень договору, у тому числі істотних, з боку ПАТ КБ «Приватбанк» не встановлено.

Суд зазначає, що саме ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, тому останній не може посилатись на вимоги ст. 651 ЦК України щодо одностороннього розірвання цього договору.

ПАТ КБ «Приватбанк», зі свого боку, не ініціював розірвання кредитного договору та договору іпотеки, тому розірвання таких договорів у судовому порядку на підставі ст. 651 ЦК України є неможливим.

Також, посилання позивача на те, що кредитний договір та договір іпотеки необхідно вважати розірваними з дати ухвалення судом рішення від 13.01.2011 року,є повністю необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Так, відповідно до п. 6.1 кредитного договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Згідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором не виконані, будь-яких доказів виконання суду не надано, такий договір не може вважатись розірваним, а зобовязання припиненим.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що факт звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитним договором автоматично розриває такий договір. Вказані аргументи позивача є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки вони є безпідставними, і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-264, 268 ЦПК України, ст. ст. 6, 203, 215, 230, 526, 627, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2 про розірвання кредитного та іпотечного договорів відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 02.03.2018 року

Суддя І.В. Іванова