Справа №635/2985/17
Провадження по справі №2/635/591/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2018 року смт. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Бобко Т.В.,
секретар судового засідання - Грищук Р.Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням,-
Представник позивача ОСОБА_4, який діє в інтересах позивача на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом, яким просив усунути йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом позбавлення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_2
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що на підставі договорів купівлі-продажу частини жилого будинку від 08 грудня 2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за реєстраційним номером №3910 та №3912 позивач набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 Однак відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 згідно даних їх паспортів залишаються зареєстрованими у зазначеному будинку відповідно з 29 січня 1996 року та з 14 березня 2012 року. Відповідачі є сторонніми особами для ОСОБА_1 і не проживають за місцем реєстрації тривалий час, у зв'язку з чим втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до відомостей КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 03 лютого 2016 року, житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою, був знесений. На підставі вищевказаної довідки за заявою позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04 лютого 2016 року були внесені відомості щодо знищення об'єкта нерухомості і припинення права власності ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2. Таким чином на сьогоднішній день ОСОБА_1 є власником земельної ділянки під знищеним будинком.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2017 року відкрите провадження у справі, справу призначено у попереднє судове засідання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
13 грудня 2017 року ОСОБА_7, який брав участь у судовому засіданні в якості представника відповідача ОСОБА_8, звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у справі до постановлення рішень по справах №91/16ц та 1186/16ц.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2018 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який брав участь у справі в якості представника відповідача, про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням відмовлено.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив про обставини, викладені вище, з дотриманням вимог, встановлених ст. 83 ЦПК України, надав суду додаткові докази на підтвердження обставин, викладених в позові.
Відповідачі у судове засідання неодноразово не з'являлися.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання жодного разу не з'явилася, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомляла.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 29 січня 2018 року, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Участь у зазначеному судовому засіданні в якості її представника приймав ОСОБА_7, однак розгляд справи був відкладений у зв'язку з наданням ОСОБА_7 часу для оформлення документів на підтвердження його повноважень, як представника відповідача ОСОБА_2, відповідно до вимог ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року), на адресу ОСОБА_2, з метою недопущення порушення її прав на правову допомогу, був направлений лист з роз'ясненнями норм ЦПК, що регулюють участь представника у судовому засіданні та повідомленням про наступне судове засідання.
У судове засідання, призначене на 02 березня 2018 року на 14 годину 00 хвилин, відповідач ОСОБА_2 не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, про що свідчать відповідні документи, які маються в матеріалах справи. Під час перевірки секретарем судового засідання о 14 годині 08 хвилин явки учасників судового процесу в судове засідання, останнім було встановлено, що відповідачі в судове засідання не з'явилися. Разом з цим, через канцелярію суду відповідачем ОСОБА_2 була надана заява про відкладення розгляду справи, з якої вбачається, що остання знаходилася в приміщенні суду у призначений час, однак не дочекавшись його початку покинула приміщення суду за станом здоров'я. При цьому жодних документів на підтвердження поважності причин своєї неявки у судове засідання, призначене на 02 березня 2018 року відповідач не надала. У зв'язку з неявкою відповідачаів розгляд справи був відкладений.
У судове засідання, призначене на 20 березня 2018 року на 15 годину 30 хвилин відповідач ОСОБА_2 також не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, про що свідчать відповідні документи, які маються в матеріалах справи. Під час перевірки секретарем судового засідання о 15 годині 45 хвилин явки учасників судового процесу в судове засідання, останнім було встановлено, що відповідачі в судове засідання не з'явилися. Разом з цим, через канцелярію суду відповідачем ОСОБА_2 була надана заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з її хворобою, з якої вбачається, що вона знаходилася в приміщенні суду у призначений час, однак не дочекавшись його початку покинула приміщення суду. При цьому жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем знову таки не були надані.
Зазначені дії відповідача ОСОБА_2 свідчать про зловживання нею своїми процесуальними правами як учасника справи, що є неприпустимим відповідно до вимог п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.
Враховуючи повторну неявку в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів та їх процесуальну поведінку, відповідно до вимог ч.ч. 1,4,6 ст. 233 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів та за згодою представника позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Як вбачається з довідок КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №06 від 03 лютого 2016 року та №292 від 20 вересня 2017 року, житловий будинок літ. А-1, розташований за адресою: АДРЕСА_2 знесений повністю, за зазначеною адресою розташований забор №1 бетонний та бетонному цоколі, ворота №2 металеві в металевих стовпах, хвіртка №3 металева в металевих стовпах.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №52846913 від 09 лютого 2016 року, до знесення вищевказаного житлового будинку, він в цілому належав на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу частини житлового будинку від 08 грудня 2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. за реєстраційними номерами №№3910, 3912 ОСОБА_1.
08 лютого 2016 року державним реєстратором Харківського районного управління юстиції Харківської області Михайловою Я.О. внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення 04 лютого 2016 року права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2 у зв'язку з його знищенням.
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №84304998 від 05 квітня 2017 року власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 площею 1,1244 га, на якій був розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 є позивач.
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання (перебування) особи Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Харківській області від серпня 2015 року та даних паспорту серії НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_2, в будинку АДРЕСА_2 зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).
Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.
Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення
У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Аналогічні положення містяться в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб'єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Як встановлено в ході судового розгляду, відповідачі є сторонніми особами для ОСОБА_1, на час набуття права власності останнім на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2, відповідачі хоча і не проживали за зазначеною адресою, однак були там зареєстровані.
Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ' ї.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.
Таким чином, після переходу права власності на будинок до ОСОБА_1 за договорами купівлі-продажу у 2015 році, право користування зазначеним приміщенням у відповідачів припинилося.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії позивача, як єдиного власника житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 щодо знесення будинку були правомірними та не суперечили закону. Позивач скористався своїм непорушним правом щодо розпорядження зазначеним будинком.
На даний час позивач є власником земельної ділянки, на якій був розташований знищений будинок за адресою: АДРЕСА_2.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За правилами ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Реєстрація відповідачів за адресою: АДРЕСА_2 порушує права позивача як власника земельної ділянки.
За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачі, будучи зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2, чинять перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні ним права власності і поновити порушене право останнього можливо шляхом позбавлення відповідачів права користування зазначеним майном.
При цьому суд також зазначає, що об'єкт нерухомості - житловий будинок, яким позивач просить позбавити права користування відповідачів, на даний час не існує у зв'язку з його знесенням.
Відповідачами в ході судового розгляду не надано будь-яких беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені обставини.
За положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до вимог ст. 144 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідачів на користь позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власності шляхом позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 320 гривень з кожного.
Відповідачами протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4, виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 06 вересня 1995 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання (перебування): АДРЕСА_1.
Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_5, виданий Харківським РВ УМВС України в Харківській області 03 квітня 1998 року, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2
Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина України серії НОМЕР_6, виданий Харківським РВ ДМС України в Харківській області 30 травня 2015 року, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2
Повний текст рішення складений 30 березня 2018 року.
Суддя Т.В. Бобко