Справа № 305/38/13-ц
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого Бисага Т.Ю.,

суддів Готра Т.Ю., Собослой Г.Г.

секретарі Чучка Н.В.,

за участі представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тячівського районного суду від 14 грудня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася в суд з заявою про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В заяві зазначила, що 13 серпня 2014 року в цивільній справі за її позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у м. Рахів по вул. Буркут, 29 (31) Рахівським районним судом Закарпатської області їй частково відмовлено у задоволенні позову. Зокрема, відмовлено у знесенні самочинного будівництва вчиненого ОСОБА_3, так як суд вважав, що реконструкція належної ОСОБА_3 частини будинку (мансардних приміщень та цокольного поверху) здійснена відповідно до умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2010 року. Рішення суду набрало законної сили. 9 червня 2015 року вона звернулася з позовом до ОСОБА_3, де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 про розірвання мирової угоди, затвердженої ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області 20.09.2010 року в цивільній справі №2-790/10 за її позовом до ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 про поділ та виділ в натурі майна по вул. Буркут, 29 (31) у м. Рахів (цивільна справ №305/1076/15-ц, яка знаходиться на розгляді Тячівського районного суду). 15 лютого 2016 року, в ході розгляду Тячівським районним судом цивільної справи №305/1076/15-ц, представник відповідача ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_6 подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, із змісту яких їй стало відомо про істотні для справи обставини, які не були і не могли бути їй відомі під час винесення рішення Рахівського районного суду в цивільній справі за її позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по вул. Буркут, 29 (31) у м. Рахів від 13 серпня 2014 року. Ухваленим судовим рішенням від 13 серпня 2014 року за її позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у м. Рахів по вул. Буркут, 29 (31) Рахівським районним судом їй було відмовлено у задоволенні позову в частині знесення самочинного будівництва, вчиненого ОСОБА_3 Мотивуючи рішення, суд вважав, що реконструкція належної ОСОБА_3 1/2 частини будинку по вул. Буркут, 29 (31) у м. Рахів (мансардних приміщень та цокольного поверху) здійснена відповідно до умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Рахівського районного суду 20.09.2010 року в цивільній справі №2-790/10 (абз.7-9 ст.5 судового рішення), що вчинена реконструкція не є самочинним будівництвом (абз.1-3 ст.6 судового рішення), здійснена ОСОБА_3 реконструкція житлового будинку не є житловою площею (житловим будинком), а є колоною (абз.4-7 ст. 6 судового рішення). За клопотанням представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 15.02.2016 року до матеріалів справи в якості письмових доказів було приєднано копії документів: копію технічного паспорта частини житлового будинку квартири АДРЕСА_1, копії обмірних креслень на житловий будинок у м. Рахів, вул. Буркут, 31, копії плану приміщень житлового будинку №31 по вулиці Буркут до та після їх реального розподілу, копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2, копію витягу про державну реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_2. Із змісту доданих письмових доказів 15.02.2016 року їй стали відомі обставини (нововиявлені), які є істотними (на її думку) для справи, не могли бути відомі їй на час розгляду судової справи №305/38/13-ц, не були відомі і суду на день ухвалення судового рішення 13.08.2014 року, оскільки відповідач недобросовісно скористався своїми процесуальними правами (ст.ст.27, 31 ЦПК України) у судовому засіданні, не надав цих документів суду, подав письмові заперечення на позов, які не відповідали наявним у нього на час розгляду справи правовстановлюючим документам, чим завів в оману суд, що привело до ухвалення незаконного рішення. Зокрема, за змістом рішення суду, суд, вважав ОСОБА_4 станом на 13.08.2014 року співвласником частини будинку по вул. Буркут, 29 (31) у м. Рахів та вважав, що вчинена ним реконструкція своєї частини будинку зроблена виконанням умов мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 20.09.2010 року. Висновки суду та нібито фактичні встановлені обставини справи спростовуються поданими представником ОСОБА_3 15.02.2016 року письмовими доказами: копією технічного паспорта частини житлового будинку квартири АДРЕСА_2, копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартири АДРЕСА_2, копією витягу про державну реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_2. Згідно вказаних письмових доказів ОСОБА_3 станом на день ухвалення судового рішення був власником квартири АДРЕСА_3, і став її власником на підставі рішення виконкому Рахівської міської ради від 24.06.2011 року за №70. На підставі цього ж рішення йому видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (САС №995047) частину житлового будинку, що становить квартиру №1, загальною площею 100.83 квадратних метрів, житловою площею 45,46 квадратних метрів. Рішення виконкому Рахівської міської ради прийнято ніби то відповідно до розділу VІІІ Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року за №7/5. Тобто, ОСОБА_3 не виконав мирової угоди, не зареєстрував на підставі ухвали про визнання мирової угоди своє право власності (що є окремою підставою реєстрації права власності відповідно до Положення), а став власником квартири АДРЕСА_3 на підставі рішення виконкому Рахівської міської ради. На підставі вказаного рішення виконкому Рахівської міської ради за ним було зареєстровано первинне право власності на квартиру №1. До цієї реєстрації він був співвласником невиділеної в натурі частини будинку, оскільки право власності на виділену частину будинку виникає після його реєстрації. Вказані письмові докази є нововиявленими обставинами щодо вчиненого ОСОБА_3 самовільного будівництва в розумінні ст.376 ЦК України, здійснене до реєстрації права власності на квартиру №1 (безпідставно було застосування судом ч.4 ст. 357 ЦК України не відповідає умовам мирової угоди та є житлом, а не колоною, про що зробив висновок у своєму рішенні суд). Згідно умов мирової угоди ОСОБА_3 передавалися у власність приміщення житлового будинку, загальною площею 55.01 квадратних метрів та останній зобовязався добудувати санвузол, площею 4.2 квадратних метри та тамбур, площею 2.62 квадратних метри. Відповідно до наданих представником ОСОБА_3 15.02.2016 року письмових доказів, копії технічного паспорта частини житлового будинку квартири АДРЕСА_1, копії обмірних креслень на житловий будинок у м. Рахів по вул. Буркут, 31, копії плану приміщень житлового будинку №31 по вулиці Буркут до та після їх реального розподілу, копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2, копії витягу про державну реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_2, ОСОБА_3 внаслідок вчиненого ним самочинного будівництва став власником квартири, загальною площею 100,83 квадратних метрів, а не 55.01 квадратних метрів, тобто вдвічі більшої ніж було передбачено мировою угодою. Приміщення, яке суд у своєму рішенні вважав колоною, насправді є самовільним будівництвом мансарди, площею 39,69 квадратних метрів, а мировою угодою було передбачено передачу у власність ОСОБА_3 уже реконструйованих на час визнання мирової угоди мансардних приміщень, загальною площею 17.72 квадратних метрів. Оскільки дах у будинку є одним, то ці приміщення побудовані на її частині будинку, його допоміжного приміщення даху. Згідно мирової угоди ОСОБА_3 передавався у власність підвал, площею 3,64 квадратних метри, а згідно поданих документів він є власником підвального приміщення, площею 16,64 квадратних метрів. Під вказане будівництво ОСОБА_3 земельна ділянка не виділялася, проектна документація відсутня і з нею як власником земельної ділянки її ніхто не погоджував. Не дивлячись на те, що з 2008 року між нею та ОСОБА_3 (його представником ОСОБА_4Є.) тривають судові провадження, ОСОБА_3 до 15.02.2016 року ні разу не повідомив про вказані обставини. Вона не має доступ до своєї частини будинку, в цілому до земельної ділянки та можливості користуватися ними, оскільки відповідач ОСОБА_3 (фактично його мати та співмешканець, які проживають за вказаною адресою) не допускають її до її нерухомого майна. Тому, їй не було відомо які саме будівельні роботи вони виконали та не було відомо про реєстрацію права власності. Її неодноразові звернення до БТІ в м. Рахів та Рахівського району про надання копій технічного паспорту на будинок залишені без задоволення. Лише ухвалою Тячівського районного суду від 15.02.2016 року на задоволення її клопотання про витребування доказів, постановлено відповідну ухвалу в межах судового провадження в цивільній справі №305/1076/15-ц, яка до цього часу не виконана.

Ухвалою Тячівського районного суду від 14 грудня 2017 року заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ставить питання про скасування ухвали. Зокрема, вказує на те, що обставини наведені в заяві є нововиявленими. Крім того посилається на порушення судом вимог щодо розумних строків розгляду заяви. На обґрунтування скарги зазначає, що суд не врахував обставин і доводів, які викладені на обґрунтування поданої заяви і дійшов помилкового висновку про відмову в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Згідно з п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до законодавства, яке діяло на момент його ухвалення.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року, яке залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позов задоволено частково, - вирішено усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_2 на праві власності земельною ділянкою на підставі державного акту про право власності на землю серії І-ЗК №034839 від 11.12.1998 року, розташованої по вул. Буркут, 29 в м. Рахів, Закарпатської області, зобовязано ОСОБА_3 розібрати самочинно збудовані будівлі та споруди, а саме вольєр під літ. «Е», засипати вигрібну яму під літерою «Є», в решті позовних вимог відмовлено (Т.2 а.с.57-63, 99-101, 143-144).

Постановою Верховного суду України від 7 жовтня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відмовлено (Т.2 а.с.207-209).

Відповідно до положень пункту 13 ст. 33 ЦПК України, розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів. Якщо такий склад суду сформувати неможливо, суддя або колегія суддів для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначається в порядку, встановленому частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 425 ЦПК України, заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Відповідно до частини 2 ст. 429 ЦПК України, справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Системний аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами рішення районного суду, має здійснюватись районним судом.

В Ухвалі Тячівського районного суду від 14 грудня 2017 року не міститься достатня правова аргументація відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Зокрема, судом першої інстанції не в повній мірі перевірені доводи заявниці, надана оцінка доказам у справі, а сам висновок суду базується на припущеннях, що є неприпустимим, не дивлячись на наявність клопотання сторони про витребування доказів.

Так, в оскаржуваній ухвалі міститься припущення, що заявниці могли бути відомі певні письмові докази. Однак судом дане питання так і не було зясоване.

Оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою, перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому, з огляду на положення пункту 1 частини 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду від 14 грудня 2017 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: