Дата документу 04.12.2018 Справа № 316/537/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22ц/807/451/18 Головуючий у 1 інстанції Бульба О.М.
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року у справі за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що наказом ВП «Атоменергомаш» ДП «Національна атомна енергогенеруюча кампанія «Енергоатом» (далі ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом») від 25.07.2011 року №31-п ОСОБА_3 прийнято на посаду начальника відділу інформаційних технологій та зв'язку (далі ВІТтаЗ).

Відповідно до п.1.11 посадової інструкції начальника ВІТтаЗ, начальник є матеріально відповідальною особою.

За результатами проведеної річної інвентаризації та віднесення майна до складу цілісного майнового комплексу ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом», було встановлено нестачу основних засобів в кількості 17 одиниць, про що складено протокол засідання інвентаризаційної комісії від 15.12.2016 року.

В подальшому відповідачем було відшкодовано частину недостачі, шляхом надання рівноцінного майна.

Порядком визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей», затвердженим Постановою КМУ від 22.01.1996 №116, передбачено, що розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки, в зв'язку з чим, «Українська універсальна біржа» згідно з укладеним з Позивачем договором здійснила оцінку реальних збитків, завданих Позивачу внаслідок нестачі матеріалів виробничого призначення. Згідно зі звітом із незалежної оцінки СУПр08/01-2 від 30.08.2017 розмір збитків від нестачі вказаних ТМЦ склав 2 289,51 грн., а саме:

- термінал SamsungD500 - вартістю 217,71 грн.;

- мобільний телефон Nokia 1110 - вартістю 132,61 грн.;

- термінал Sоnу LТ28Н/Хрегіаіоn Вlасk - вартістю 1 147,92 грн.;

- термінал Nокіа Е52-1 navimetalal - вартістю 791,27 грн.

Посилаючись на положення ст.. 130 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної під час виконання трудових обов'язків грошову суму в розмірі 2289 грн. 51 коп., а також судові витрати сплачені за подачу позову до суду.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх недоведеності позивачем.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 прийнято на посаду начальника відділу інформаційних технологій та зв'язку наказом ВП «Атоменергомаш» ДП «Національна атомна енергогенеруюча кампанія «Енергоатом» від 25.07.2011 року №31-п.

Відповідно до п.1.11 посадової інструкції начальника ВІТтаЗ, начальник є матеріально відповідальною особою (а.с. 21).

За приписами положень ст. 134 КЗпП - відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Пленум Верховного Суду України в пункті 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП - письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з наказом ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом» № 382 від 20.09.2011 року з начальником ВІТтаЗ ОСОБА_3 28.09.2011 року між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 24, 72).

Як вбачається з акту приймання передачі основних засобів, наказу про проведення інвентаризації ТМЦ від 20.09.2011р., та інвентаризаційного опису від 30.09.2011р. ОСОБА_3 прийняв підзвіт майно, згідно додатків (а.с.23-27).

Таким чином, на відповідача була покладена матеріальна відповідальність з дотриманням вимог закону.

Разом з тим доказів того,що це майно знаходилося на відповідальному зберіганні відповідача у період з 2011 по 2016 рік матеріали справи не містять.

За результатами проведеної річної інвентаризації та віднесення майна до складу цілісного майнового комплексу ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом» було встановлено нестачу основних засобів в кількості 17 одиниць, про що складено протокол засідання інвентаризаційної комісії від 15.12.2016 року (а.с. 8-10).

В п. 10 цього протоколу зазначено: нестачу 17 одиниць основних засобів за залишковою вартістю 0 грн. 00 коп. списати з балансу з подальшим обліком на позабалансовому рахунку 072 та віднести рахунок матеріально-відповідальної особи ОСОБА_3 та провести роботу по відшкодуванню збитків.

Отже, цим протоколом встановлено відсутність збитків для позивача , за яке ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом» вимагає відшкодування.

Також, відповідно до статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (ст. 131 КЗпП України).

Отже, підставою повної матеріальної відповідальності в цьому випадку є заподіяння шкоди невиконанням чи неналежним виконанням прийнятого працівником на себе обов'язку виконати окреме трудове завдання - одержати від третьої особи чи матеріально відповідального працівника трудового колективу за разовою довіреністю або іншим разовим документом під свою відповідальність визначене майно та інші цінності і передати його (повернути) в цілості і збереженості власнику або уповноваженому ним органу.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежать на роботодавцеві (ст.138 КЗпП України).

Відповідач стверджує, що позивачем не надано доказів того, що саме своїми винними діями ОСОБА_3 завдано шкоду підприємству, не надано доказів порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила (пояснення працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди).

Позивачем не вживалося жодних заходів для з'ясування причин нестачі продукції, також не надано доказів створення ним умов для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, що передбачені ст. 131КЗпП України.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів, що ним створені умови для збереження працівником ввірених йому матеріальних цінностей, а тому не доведена вина працівника в їх частковій втраті, а отже відсутня підстава для відшкодування понесеної підприємством шкоди.

Суд першої інстанції, вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Окрім цього, колегія звертає на увагу, що частинами 3, 4 статті 233 КЗпП України встановлено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений ст. 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

15 грудня 2016 року був складений протокол засідання інвентаризаційної комісії, яким, зокрема, було встановлено нестачу основних засобів в кількості 17 одиниць. Однак ВП АЕМ ДП НАЕК «Енергоатом» звернувся до суду з позовом 03.04.2018 року, тобто з порушенням строку для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» - залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 серпня 2018 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повна постанова складена 05 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: