АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3832/17 22-ц/774/876/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/33832/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2017 року, яке постановлено суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справі дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ОСОБА_2 та членам його сім'ї на той час дружині - ОСОБА_4 та їй, дочці ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, в 1998 році було видано ордер на жиле приміщення, а саме однокімнатну квартиру на першому поверсі дев'ятиповерхового будинку, загальною площею 38,7 кв.м., житловою площею 17,24 кв.м за адресою АДРЕСА_1., в якій вона і її мама ОСОБА_4 були прописані (зареєстровані) з 02.02.1999 р.

В 2000 році батьки позивача розлучились та почали проживати окремо, позивач проживала з мамою ОСОБА_4

В травні 2017 року позивачу стало відомо, що в 2002 році її батько, відповідач ОСОБА_2, приватизував однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 та вона теж набула право на 1/2 частину вищевказаної квартири, оскільки приймала участь в приватизації.

На момент приватизації вищевказаної квартири позивач ОСОБА_1 була дитиною, відповідно не мала повної цивільної дієздатності, а відповідач ОСОБА_2, як її батько, зобов'язаний був діяти в її інтересах, однак в листопаді 2002 року зазначена квартира за договором купівлі-продажу перейшла у власність інших осіб.

Здійснивши безоплатну приватизацію, а потім продаж квартири АДРЕСА_2, відповідач порушив право власності на житло позивача ОСОБА_1, чим причинив їй матеріальну шкоду.

В зв`язку з наведеним позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду в сумі 91486, 80 грн., завдану останнім у зв'язку із продажем спільної власності, що становить вартість 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 91486 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності та на те, що в 2002 році він продав квартиру за 7085 грн., а з нього безпідставно стягнуто 91486 грн., оцінка квартири проведена без огляду самої квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2017 року, та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до ордеру на жиле приміщення №58 від 14.04.1998 року відповідачу ОСОБА_2 було надано право на заняття разом з сім`єю з трьох осіб жилого приміщення в окремій квартирі за адресою: АДРЕСА_4

Ордер видано на підставі рішення виконкому Довгинцівської Ради м. Кривого Рогу від 13.11.1998 року. Крім цього в зазначеному ордері вказано склад сім`ї, а саме: ОСОБА_4 - дружина, ОСОБА_1 - донька.

В 2002 році квартира АДРЕСА_3 була приватизована.

Відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло від 05.09.2002 року, власниками квартири АДРЕСА_3 були відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1

На підставі Рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної ради від 16.10.2002 року № 295, в результаті розгляду заяви позивача ОСОБА_2 про надання згоди Нотаріальній конторі на право відчуження частини квартири від імені неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, вирішено: «1. Дати згоду нотаріальній конторі на право відчуження частини квартири ОСОБА_7 від імені неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 Квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_2 та членам його сім`ї. 2. Оформлення договору купівлі-продажу провести за умови одночасного продажу даної квартири та купівлі двокімнатної квартири АДРЕСА_5 з внесенням в договір неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як співвласниці. 3. Контроль за виконанням даного рішення покласти на відділ освіти.

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 08 листопада 2002 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Перекопською І.С. та зареєстрований в реєстрі за № 5197, відповідач ОСОБА_2, діючи від свого імені та, як законний представник, від імені неповнолітньої доньки (позивача) ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_1

Однак, відповідачем ОСОБА_7, в супереч п. 2 Рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної ради від 16.10.2002 року № 295, не було проведено одночасного оформлення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири та купівлі двокімнатної квартири АДРЕСА_5 з внесенням в договір неповнолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як співвласниці.

Виходячи з наведених обставин та наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача шкоди в розмірі 91486 грн. 80 коп., з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі; в)Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавана шкоди; г) Вина завдавана шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, предметом доказування у справах про стягнення збитків є: наявність збитків і визначення правових підстав їх виникнення, наявність вини особи, яка заподіяла ці збитки, та наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і нанесеними збитками. Збитки підлягають відшкодуванню лише за наявності складу правопорушення, відсутність одного з елементів якого звільняє особу від деліктної відповідальності.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 статті 22 Цивільного кодексу України).

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про те, що відповідач ОСОБА_2, здійснюючи продаж квартири, діючи всупереч інтересам своєї дитини ОСОБА_1, позбавив її частки в нерухомому майні, чим порушив її право вільно розпоряджатися власністю та спричинив останній матеріальний збиток.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У стаття 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. ( ч.ч. 1, 2 ст.264 ЦК).

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

З матеріалів справи вбачається, що на момент відчуження квартири за адресою АДРЕСА_1, позивач була малолітньою, що свідчить про те що їй не були відомі обставини набуття нею права власності на частку цієї квартири та продажу даної квартири.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що про відповідно до довідки № 154862 КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», яку позивач отримала 30.05.2017 року, вона була проінформована про те, що була співвласником квартири за адресою АДРЕСА_1.

Отже позивач, дізнавшись про порушення свого права 30.05.2017 року, в термін, встановлений ст. 257 ЦК України, звернулась до суду з позовом про захист порушених прав.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги відповідача про те, що з нього безпідставно стягнуто 91486 грн., оскільки вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 встановлена Висновком оцінювача про ринкову вартість нерухомого майна, який здійснений оцінювачем ТОВ «АО «Грош цена» Даньковою Т.В. та становить 182973,80 грн., тобто матеріальна шкода, яка завдана позивачу відповідачем, вірно встановлена судом першої інстанції на момент поновлення її порушених прав. Відповідачем по справі вказаний висновок експертизи не оспорений та клопотань про призначення повторної експертизи не заявлено.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: