КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2018 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи № 357/1893/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/2219/2018

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Іванченко М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Гордійчук Ж.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та пені

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_2

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого 22 травня 2018 року в приміщенні суду під головуванням судді Дубановська І.Д., інформація щодо складання повного тексту судового рішення відсутня,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом доОСОБА_2, в якому просила стягнути відповідача суму боргу по аліментам в розмірі 38 491 грн 20 к. та пеню у розмірі 38 491 грн 20 к., а разом 76 982 грн 40 к. на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4. Зазначала, що за рішенням суду шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його доходів але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2008 року. Позивач звернулась у 2017 році до виконавчої служби де здійснюється виконавче провадження про стягнення аліментів починаючи з 2018 року. Однак, постало питання, про стягнення боргу за попередні роки, а саме: 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 роки. Згідно її розрахунків борг по аліментам складає 38 491 грн, пеня по аліментам складає 38 491 грн. Отже, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 по аліментам та пені з 2009 року по 2017 рік становить 76 982 грн 40 к.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості по аліментам та пені - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг по аліментам за період з 1 грудня 2014 року по 1 грудня 2017 рік в сумі 7 611 грн 50 к.

В задоволені інших позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3 борг по аліментам.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Крім того вказує, що не згоден зі стягненням боргу по аліментам оскільки вважає, що така заборгованість відсутня, оскільки виконавчий лист позивач відізвала особисто.

Також не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги та в цій частині змінити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 суму боргу по аліментам в розмірі 16 444 грн 50 к. та пеню у розмірі 16 444 грн 50 к, а разом: 32 889 грн на утримання дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3

Зазначає, висновки суду першої інстанції про необхідність сплати заборгованої суми аліментів не оскаржує, а оскаржує необґрунтовану позицію судового рішення щодо визначеної суми боргу та не включення в неї пені. Вказує, що суд повинен був з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожен періодичний платіж, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав викладених у апеляційній скарзі, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Відповідач у суді апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав викладених у ній, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задовлення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом18 грудня 2004 року народився син ОСОБА_2., що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 12 червня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції в Київській області, актовий запис № 1991 від 29 грудня 2004 року (а.с. 8).

Згідно зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 18 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції в Київській області, актовий запис № 943 від 4 грудня 2008 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 24).

З дублікату виконавчого листа вбачається, що з ОСОБА_2, стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_2., на користь ОСОБА_3. в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2008 року до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 9).

Згідно листа Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції № 113 від 5 січня 2018 року, 5грудня 2017 року держаним виконавцем внесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено боржнику для виконання. Заборгованість по сплаті аліментів за зазначеним виконавчим провадженням станом на 5 січня 2018 року відсутня( а.с.113).

Також, з листа Білоцерківського РВ ДВС ГТУЮ № 5289 від 12 квітня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів за зазначеним виконавчим провадженням станом на 12 квітня 2018 року відсутня та вказано, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень вищезазначений виконавчий документ надходив на виконання до Білоцерківського РВ ДВС 16 січня 2009 року. Державним виконавцем 18 січня 2009 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 4 березня 2009 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно заяви стягувача про відмову від отримання аліментів. За період з 4 квітня 2009 року по 4 грудня 2017 рік, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, вищезазначений виконавчий документ на примусове виконання не пред'являвся ( а.с. 26-27).

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем добровільно частково перераховувались грошові кошти на банківський рахунок позивача, а тому дійшов висновку про часткове задоволення вимог в цій частині.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину за домовленістю між батьками та за рішенням суду.

Так, ч.1 ст.194 СК України(в редакції закону, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) визначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

У суді апеляційної інстанції сторони вказували, що намагались вирішити питання утримання спільного сина ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у добровільному порядку.

Згідно дублікатів чеків ПриватБанку, ОСОБА_2 перераховував на рахунок отримувача - ОСОБА_3 у період з січня 2015 по березень 2018 року грошові кошти на загальну суму 14059 грн 13 к. (а.с. 29-42).

ОСОБА_2 вказував, що дані кошти перераховувались на утримання сина ОСОБА_4. При цьому, ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі вказувала, що із призначення платежу не вбачається, що кошти перераховувались відповідачем в рахунок сплати аліментів. Проте апеляційний суд не приймає до уваги такі твердження позивача, оскільки вважає, що доказів, які б спростовували, що дані кошти перераховувались не на утримання спільного сина сторін стороною позивача не надано.

З урахуванням викладених обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність стягнення аліментів за минулий час з урахуванням перерахованих відповідачем на рахунок позивача коштів.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів апеляційний суд вважає зазначити таке.

Згідно із ч.3 ст.197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Беручи до уваги положення ч.3 ст.197 СК України, яка ставить у залежність від часу пред'явлення виконавчого документу до виконання права отримувача аліментів, та викладене вище, слід дійти висновку про обов'язок того з батьків, хто проживає окремо, брати участь у витратах на дитину, а іншого не зволікати у питаннях вживати дій направлених на отримання присудженого за рішенням суду, у визначеному ним розмірі.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Частиною першою статті 196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Судом встановлено, та дана обставина не заперечувалась сторонами у суді апеляційної інстанції, державним виконавцем 18 січня 2009 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 за виконавчим листом виданим на підставі рішення білоцерківського міськрайонного суду від 12 грудня 2008 року.

4 березня 2009 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно заяви стягувача про відмову від отримання аліментів.

За період з 4 квітня 2009 року по 4 грудня 2017 рік, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, вищезазначений виконавчий документ на примусове виконання не пред'являвся.

Отже, зважаючи на викладене апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів починає виконуватись з часу відкриття виконавчого провадження, а відтак саме з цього часу у боржника виникає обов'язок по сплаті аліментів за судовим рішенням і як наслідок саме з цього часу боржнику може бути нарахована пеня, передбаченою ст.196 СК України. А тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду в цій частині та вважає його законним та обґрунтованим. При цьому необхідно зауважити, що у відповідача виникає обов'язок про погашення аліментів за минулий час з дня набраття такого судового рішення законної сили.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний тест постанови складено та підписано 19 листопада 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді: