Справа № 357/6067/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи тим, що вона отримує пенсію за віком, в розмірі 949 грн., що значно погіршує її становище та є недостатнім для нормального існування. Відповідачка по справі є її старшою донькою, працює касиром в магазині АТБ «Вокзальна», отримує заробітну плату в розмірі більше ніж 3500 грн. щомісячно та добрий стан здоров'я, але відмовляється добровільно допомагати позивачці, хоча і має такий обов'язок згідно ст. 202 СК України, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідачки кошти на її утримання в розмірі 1/4 частину усіх видів її заробітку, починаючи з дня подачі позову до суду і довічно.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 25.10.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів були задоволенні в повному обсязі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 07.07.2017 року, винесеною за заявою відповідачки ОСОБА_2, вказане заочне рішення суду скасоване і справу призначено до судового розгляду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 15.01.2018 року дану справу розподілено на суддю Кошель Б.І. у зв'язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_4 та ухвалою від 22.01.2018 року прийнято до провадження і призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована з 16.11.2012 року в АДРЕСА_2, але фактично знаходиться на утриманні та проживає з молодшою донькою ОСОБА_3, в АДРЕСА_1, що стверджується самою позивачкою в позовній заяві та підтверджується копією її паспорта. /а.с. 1, 5-6/

З матеріалів справи вбачається, що позивачка, на момент звернення до суду, знаходиться на обліку в управлінні ПФУ у Білоцерківському районі та отримує пенсію за віком, яка на травень 2016 року становила 949 грн. /а.с. 3,4/

Судом встановлено, що позивачка є матір'ю відповідачки ОСОБА_2, що слідує з копії свідоцтва про народження останньої. /а.с. 2/

За ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Зазначене зобов'язання, що належить до аліментних зобов'язань, - це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких юридичних фактів: родинний зв'язок батьків і дітей або усиновлення; непрацездатність батьків; потреба батьків у матеріальній допомозі.

Ця сукупність утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення аліментного зобов'язання, пов'язаного з утриманням повнолітніми дочкою, сином своїх батьків.

За відсутності хоча б одного з наведених фактів зазначене аліментне зобов'язання не виникає.

Як вказано вище, відповідачка ОСОБА_2 є донькою позивачки ОСОБА_1

Щодо критеріїв визначення непрацездатності позивачки та її потреби у матеріальній допомозі, то суд вважає за можливе з урахуванням закріпленого у ч.1 ст.10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при вирішенні даного спору виходити з критеріїв, закріплених у ч. ч. 3,4 ст.75 СК України.

Так, непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідами 1,2 чи 3 групи.

Тобто, непрацездатність одержувача аліментів встановлюється за медичними критеріями /він має бути визнаний у встановленому законом порядку інвалідом 1,2 чи 3 групи/ або за віковими ознаками /він має досягти пенсійного віку, встановленого законом/.

В ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» роз'яснено, що непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 26 цього Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Позивачка не визнана інвалідом однієї із трьох групп, натомість досягла пенсійного віку, перебуває на обліку в управлінні ПФУ у Білоцерківському районі та отримує пенсію за віком, яка на травень 2016 року становила 949 грн., тобто, згідно приписів закону вона вважається непрацездатною.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка з 20.01.1995 року має статус особи потерпілої від наслідків аварії на ЧАЕС 4 категорії, що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 20.01.1995 року. /а.с. 7/

Таким чином, одна із умов на підставі якої виникає право на отримання аліментів позивачем доведена.

За таких обставин вирішального значення набуває доведення факту потреби у матеріальній допомозі.

Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).

Застосовуючи критерії ч. 4 ст. 75 СК України, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

В ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рівні: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні.

Як зазначено вище, позивачка отримує пенсію за віком, яка на травень 2016 року становила 949 грн., що слідує з довідки управління ПФУ у Білоцерківському районі. /а.с. 3-4/

Крім того, як зазначила в позовній заяві сама позивачка, вона постійно проживає та перебуває на утриманні її молодшої доньки ОСОБА_3

Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. З урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у ч. 4 ст. 75 СК України. Таким критерієм є прожитковий мінімум, визначений законом.

Розмір пенсії позивача знаходиться на рівні прожиткового мінімуму, визначеного законом на час звернення позивачки до суду. Також, при ухваленні рішення суд приймає до уваги як розмір пенсії позивача, так і допомогу, яку їй добровільно надає молодша донька ОСОБА_3, а тому приходить до висновку про те, що в сумі ці доходи забезпечують позивачці достатнє матеріальне забезпечення.

Відповідно до ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання її матері з тих підстав, що остання ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неї, зловживала спиртними напоями, вчиняла сварки та бійки, не сплачувала комунальні платежі, що призвело до втрати квартири і виселення з неї. Дані обставини підтверджуються копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 07.10.2004 року про виселення, стягнення заборгованості по оплаті за проживання та комунальні платежі. А також, копією повідомлення про відмову в порушенні кримінальної справи від 15.02.2006 року, згідно якого з позивачкою проведено профілактичну роботу з приводу недопущення вчинення протиправних дій стосовно відповідачки. /а.с. 47, 83/

Отже, проаналізувавши всі докази, суд дійшов висновку, що в даному випадку відсутні підстави для стягнення з відповідачки аліментів на утримання її матері.

Таким чином, позивачем не надано доказів для обґрунтування своїх вимог, а за ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 10, 75, 202, 203, 204 СК України, ст.ст. 1, 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 4, 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законно сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Б. І. Кошель