Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 451/110/16-ц

провадження № 61-16св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Дмитрівський навчально-виховний комплекс Радехівського району Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Левика Я. А., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області (далі - Дмитрівський НВК) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона працювала на посаді прибиральниці службових приміщень Дмитрівського НВК з 01 квітня 1985 року. Наказом від 28 грудня 2015 року № 42 її було звільнено за пунктом 3 статті 40 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України). Звільнення вважає незаконним і необґрунтованим, оскільки директор Дмитрівського НВК ОСОБА_2 28-29 грудня 2015 року наказами по установі звільнила з роботи одночасно чотирьох прибиральниць, в тому числі її. В період з 04 грудня до 18 грудня 2015 року щодо неї було складено акт від 04 грудня 2015 року про неналежне прибирання закріпленої за працівником площі, а наказом від 07 грудня 2015 року № 74 - накладено дисциплінарне стягнення, та акт від 16 грудня 2015 року про неприбирання класних кімнат початкової школи. Про вказані акти вона дізналася лише з тексту наказу про звільнення. Директор Дмитрівського НВК ОСОБА_2, приймаючи наказ про її звільнення, керувалася не трудовим законодавством, а лише особистими мотивами, у зв'язку з тим, що працівники звернулися до директора щодо вжиття заходів для знищення мишей і щурів (дератизації приміщень). Однак ОСОБА_2 усно доручила прибиральницям за власний рахунок без спеціальних засобів захисту провести дератизацію приміщень, що не входило в їх обов'язки. Вказане вище стало підставою для складання зазначених актів та наступного звільнення її із займаної посади. Просила визнати протиправним та скасувати наказ Дмитрівського НВК від 28 грудня 2015 року № 42, поновити її на роботі на посаді прибиральниці та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 грудня 2015 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Дмитрівського НВК від 28 грудня 2015 року № 42. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського НВК. Стягнуто з Дмитрівського НВК на користь ОСОБА_1 4 708 грн 60 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2015 року по 04 квітня 2016 року включно (сума визначена з врахуванням податків та обов'язкових платежів). Стягнуто Дмитрівського НВК на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 2 022 грн 77 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року заяву представника позивача ОСОБА_3 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського НВК з 28 грудня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року апеляційні скарги Дмитрівського НВК задоволено. Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 квітня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 посилалася на те, що після ухвалення апеляційним судом рішення з листа-відповіді районного відділу освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області від 07 лютого 2017 року їй стали відомі обставини, які є істотними для справи та не були і не могли бути їй відомі під час розгляду справи. Власником Дмитрівського НВК є районний відділ освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області, НВК кошти на оплату судового збору не виділялися, судовий збір за подання апеляційної скарги оплачений особистими коштами фізичної особи - директора школи ОСОБА_2, що свідчить про порушення порядку відкриття апеляційного провадження. У зв'язку з несплатою юридичною особою судового збору апеляційне провадження не підлягало відкриттю, а апеляційна скарга мала бути залишена без розгляду. Посилаючись на вказане, просила переглянути рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, скасувати його і призначити справу до нового судового розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що зазначена заявником обставина (сплата судового збору фізичною, а не юридичною особою) не входить до предмета доказування у справі, не могла вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі, стосується застосування судом норм процесуального права, а відтак не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 361 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року).

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, переглянути у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року, скасувати його і призначити справу до нового розгляду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції на порушення пунктів 2, 4 статті 20 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відмовлено у відводі суддів Шеремети Н. О. та Цяцяка Р. П. Судом допущено до участі у розгляді справи неповноважного представника Дмитрівського НВК. Журнал судового засідання не відповідає аудіозапису судового засідання Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року. Вважає, що зазначена нею обставина є істотною для прийняття іншого рішення.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення відповідає вимогам статей 213, 214, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судом встановлено, що зазначеною позивачем підставою для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами було те, що після ухвалення рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року та набрання ним законної сили з листа-відповіді районного відділу освіти Радехівської райдержадміністрації Львівської області від 07 лютого 2017 року ОСОБА_1 стали відомі обставини, які на її думку, є істотними для справи, не були і не могли бути їй відомі під час розгляду справи, а саме, що власником Дмитрівського НВК, яким є районний відділ освіти Радехівської РДА Львівської області, кошти на оплату судового збору НВК не виділялися, судовий збір за подання апеляційної скарги сплачений особистими коштами директора школи ОСОБА_2, відкриття апеляційного провадження без сплати особою, яка подає апеляційну скаргу, судового збору є неправомірним, що, на думку заявника, свідчить про порушення апеляційним судом порядку відкриття апеляційного провадження.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року підстав для перегляду рішення апеляційного суду, оскільки сплата судового збору фізичною, а не юридичною особою не є обставиною, що має істотне значення для вирішення спору, зазначена обставина не входить до предмета доказування у справі, не могла вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі, а стосується застосування судом норм процесуального права. Разом з тим, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що процесуальні недоліки розгляду справи не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції відхилив заявлений її представником ОСОБА_4 відвід суддям Шереметі Н. О. та Цяцяку Р. П., у зв'язку з чим порушив пункти 2, 4 статті 20 ЦПК України 2004 року та частину першу статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що заявлений ОСОБА_1 відвід був мотивований тим, що вказані судді брали участь у розгляді іншої аналогічної справи, у якій допустили грубі порушення норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 20 ЦПК України 2004 року суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи або якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Обставини, викладені у заяві про відвід суддів Шеремети Н. О. та Цяцяка Р. П., не свідчать про пряму чи побічну заінтересованість цих суддів у результатах розгляду справи і не викликають сумнівів у їх об'єктивності та неупередженості. Тому в апеляційного суду не було підстав для задоволення відводу.

Також не заслуговують на увагу посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції допустив до участі у справі представника Дмитрівської НВК ОСОБА_5 на підставі недійсної довіреності, яка підписана неповноважною особою.

Відповідно до пункту 2 частини першої, частини третьої статті 42 ЦПК України 2004 року повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням.

З довіреності, яка мітиться в матеріалах справи, вбачається, що Дмитрівський НВК в особі директора ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_5 представляти інтереси довірителя в судових органах, органах Державної виконавчої служби та інших державних органах перед третіми особами.

Згідно з довідкою відділу освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області від 22 лютого 2016 року № 149 ОСОБА_2 була призначена на посаду директора Дмитрівської середньої школи з 02 листопада 1992 року і продовжує працювати на цій посаді по даний час. З 03 січня 2012 року Дмитрівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів була перейменована у Дмитрівський НВК (а. с. 27, т. 1).

Отже, довіреність на ім'я ОСОБА_5 була видана уповноваженою на це особою і була чинною на час розгляду судом заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, вказана довіреність відповідає вимогам пункту 2 частини першої, частини третьої статті 42 ЦПК України 2004 року.

Твердження заявника про те, що журнал судового засідання не відповідає аудіозапису судового засідання Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року, є необґрунтованими.

Відповідно до частин першої, третьої статті 198 ЦПК України 2004 року одночасно з проведенням фіксування технічними засобами секретарем судового засідання ведеться журнал судового засідання. Журнал судового засідання ведеться секретарем судового засідання та підписується ним невідкладно після судового засідання і приєднується до справи.

Згідно з частиною першою статті 199 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, мають право ознайомитися із технічним записом судового засідання, журналом судового засідання та протягом трьох днів з дня проголошення рішення у справі подати до суду письмові зауваження щодо неповноти або неправильності їх запису.

Отже ОСОБА_1 у разі виявлення неповноти або неправильності запису журналу судового засідання мала право протягом трьох днів з дня проголошення рішення у справі подати до суду письмові зауваження на нього, які повинні бути розглянуті головуючим з постановленням відповідної ухвали (частина друга статті 199 ЦПК України 2004 року).

Крім того, наведена заявником обставина сама по собі не є підставою для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що судовий збір за подання апеляційної скарги Дмитрівським НВК власником та фінансовим розпорядником цієї установи не сплачений, не заслуговують на увагу, оскільки, як правильно встановив апеляційний суд, процесуальні недоліки розгляду справи не вважаються нововиявленими обставинами.

Ухвалення судом іншого за змістом рішення в аналогічній справі також не є підставою для перегляду судового рішення у цій справі у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, доводи касаційної скарги повністю спростовуються наведеними вище обставинами справи та положеннями процесуального законодавства і не містять підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що цим судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак