Ухвала

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа №2/1522/11374/11

провадження №61-36176ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Пророка В. В., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Прморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на постанову начальника Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відновлення виконавчого провадження, суб'єкт оскарження - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса, заінтересована особа - квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: визнати незаконною та скасувати начальника відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Приморського ВДВС м. Одеси відділу ГТУЮ в Одеській області), правонаступником якого є Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса (далі - Другий Приморський ВДВС м. Одеси) про відновлення виконавчого провадження від 20 березня 2017 року за виконавчим провадженням по виконанню виконавчого листа

від 08 листопада 2013 року Приморського районного суду м. Одеси; зобов'язати суб'єкта оскарження Другий Приморський ВДВС м. Одеси винести постанову про закриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа від 08 листопада 2013 року Приморського районного суду м. Одеси на підставі пункту 13 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скарга мотивована тим, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року були скасовані постанови начальника Першого Приморського відділу ДВС ВДВС м. Одеси Козюка О. М. від 11 листопада 2014 року про закінчення виконавчих проваджень. Згідно супровідного листа квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (далі - КЕВ м. Одеси)

від 06 березня 2017 року належним чином завірена копія зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції надійшла до Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області 16 березня 2017 року. Проте, у порушення вимог статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про відновлення виконавчого провадження була винесена після встановленого законом строку, виконавче провадження було відновлено лише 20 березня 2017 року та зазначену постанову скаржнику не було направлено.

Посилаючись на вказані обставини заявник вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити скаргу, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Так, ухвала апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року, якою були скасовані постанови начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Козюка О. М. від 11 листопада 2014 року про закінчення виконавчих проваджень, набрала законної сили 20 жовтня 2016 року.

Згідно супровідного листа квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси від 06 березня 2017 року, належним чином завірена копія вказаної ухвали апеляційного суду надійшла до Приморського ВДВС м. Одеси 16 березня 2017 року.

Судами залишено поза увагою той факт, що постанова про відновлення виконавчого провадження від 20 березня 2017 року була винесена безпосередньо начальником Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, і тому мала б бути винесена не пізніше 17 березня 2017 року, тобто не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення, як того вимагає частина 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, судами не враховано додаткових пояснень заявника, якими підтверджується факт одержання виконавцем відповідного рішення про визнання судом незаконною чи скасування в установленому законом порядку постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження саме 9 листопада 2016 року, а тому виконавче провадження підлягало відновленню за постановою виконавця не пізніше 10 листопада 2016 року.

Суди першої та апеляційної інстанцій в своїх рішеннях не відобразили результати оцінки зазначених вище доказів та не навели мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті, не в повному обсязі з'ясували обставини, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог, зокрема судами взагалі не надано оцінки заяві від 09 листопада 2016 року, разом з якою у якості додатку було надано до Першого Приморського державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірену копію ухвали апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що виконавче провадження було відновлено державним виконавцем 20 березня 2017 року (понеділок), тобто питання було вирішено державним виконавцем наступним робочим днем з дня одержання виконавцем відповідного рішення, тобто ним було дотримано строки, передбачені статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження». У зв'язку з наведеним, скарга ОСОБА_5, заявлена з підстав недотримання державним виконавцем строків для відновлення виконавчого провадження є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Крім того, під час розгляду даної скарги судом не було встановлено і заявником не обґрунтовано, яким чином були порушені його права даною постановою з тих підстав, з яких він звернувся до суду з даною скаргою.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Суд установив, що 29 жовтня 2014 року та 03 листопада 2014 року начальник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчий листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси 08 листопада 2013 року, в якому зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні Міністерству оборони України та квартирно-експлуатаційному відділу м. Одеси права користування та розпорядження двома приміщеннями площею 33,75 кв. м адміністративної будівлі №9 військового містечка №186, що знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна, 19, шляхом звільнення цього приміщення.

11 листопада 2014 року начальник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виніс постанови про закінчення вказаних виконавчих проваджень.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року дії начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо закінчення зазначених виконавчих проваджень визнано неправомірними, а відповідні постанови скасовано.

16 березня 2017 року КЕВ м. Одеси подало до відділу ДВС заяву про відновлення виконавчого провадження, яка була зареєстрована Приморським ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області та передана 17 березня 2017 року державному виконавцю.

18 - 19 березня 2017 року припадало на вихідні дні.

20 березня 2017 року постановою начальника Приморського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відновлено виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_5 з виконання виконавчого листа №2-11347/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 08 листопада 2013 року, згідно заяви КЕВ м. Одеси від 06 березня 2017 року та зі штампом про реєстрацію ВДВС від 16 березня 2017 року, і ухвали апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2016 року.

Встановивши вказані обставини з урахуванням вимог статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Мінюсту від 25 грудня 2008 року № 2274/5, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що виконавче провадження було відновлено державним виконавцем 20 березня 2017 року (понеділок), тобто питання відновлення виконавчого провадження було вирішено державним виконавцем наступним робочим днем з дня одержання виконавцем відповідного рішення, тобто ним було дотримано строки, передбачені статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з положень щодо обов'язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що заявлена з підстав недотримання державним виконавцем строків для відновлення виконавчого провадження скарга ОСОБА_5 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Крім того, в силу положень статті 383 ЦПК України(в редакції, яка діяла на час розгляду скарги), під час розгляду даної скарги не було встановлено та заявником не обґрунтовано і не доведено в чому саме полягає порушення прав ОСОБА_5 винесенням оскаржуваної ним постанови за тих підстав, з яких він звернувся до суду з даною скаргою.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Постановлені судові рішення, їх зміст і мотивування, а також доводи касаційної скарги, які по суті стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, свідчать про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції має значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Прморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на постанову начальника Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відновлення виконавчого провадження, суб'єкт оскарження - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса, заінтересована особа - квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська