Постанова

Іменем України

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 280/1752/16-ц

провадження № 61-9588св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватнепідприємство «Виробниче об'єднання ЕЛНА-СЕРВІС»,

представники відповідача: ДремлюхОлександр Михайлович, Томенко Роман Вікторович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області у складі судді Щербаченко І. В. від 26 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Талько О. Б., Григорусь Н. Й., Коломієць О. С. від 07 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Виробниче об'єднання ЕЛНА-СЕРВІС» (далі - ПП «ВО ЕЛНА-СЕРВІС»), у якому просив визнати недійсним та розірвати укладений між ним та відповідачем договір купівлі-продажу електроплитки; стягнути з ПП «ВО ЕЛНА-СЕРВІС» на його користь 300 грн вартості електроплитки, 19 грн, сплачених за пересилання електроплитки та 198 грн неустойки за час пересилань, ремонту та заміни електроплитки; а також 2 000 грн - у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що у вересні 2015 року ОСОБА_4 придбав виготовлену відповідачем електроплитку «ЕЛНА» зі строком гарантії 2,5 роки, яку він неодноразово повертав відповідачу у зв'язку із виникненням несправностей, що є порушенням гарантійних зобов'язань.

Позивач зазначав, що у березні 2016 року у зв'язку із виходом електроплитки з ладу він вимушений був повернути її ПП «ВО ЕЛНА-СЕРВІС», за пересилання якої сплатив 19 грн. Крім того, несправності також виникали у листопаді та вересні 2016 року. Останній раз відповідачем було надіслано відремонтовану плитку, у якій замінено ТЕН, але інші недоліки усунуто не було, що призвело до неможливості використовувати плитку за її призначенням.

У жовтні 2016 року на вимогу позивача відповідачем надіслана нова електроплитка, яка також мала недоліки роботи регулятора потужності, про що ОСОБА_4 повідомив представника ПП «ВО ЕЛНА-СЕРВІС» у телефонному режимі.

Посилаючись на те, що 25 листопада 2016 року електроплитка вийшла з ладу, на адресу відповідача позивачем була надіслана претензія, яка ПП «ВО ЕЛНА-СЕРВІС» залишена поза увагою, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у справі не встановлено обставин, з якими закон пов'язує право споживача на визнання недійсним та розірвання договору купівлі продажу, та відшкодування майнової та моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд розглянув справу без участі ОСОБА_4, чим порушив положення частини п'ятої статті 4 ЦПК України, у той час як місцевий суд не дотримався положень частини першої статті 6 ЦПК України у зв'язку з проявом неповаги до нього, як учасника судового процесу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 березня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Чинним законодавством України передбачено два випадки розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів за товар: на підставі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків (частина друга статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів»); або обміну товару належної якості протягом 14 днів, якщо товар не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, ярлики (частина перша статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати зміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Відповідно до пунктів 12, 15 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недоступним використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: ф) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України у редакції 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статтей 57, 60 ЦПК України у редакції 2004 року.

Відмовляючи в позові, суди правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та керуючись пунктами 12, 15 статті 1, статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем, що придбаний ним товар має істотні недоліки, які роблять неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення та які не можна усунути у розумний строк.

Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом частини п'ятої статті 4 ЦПК України під час проведення судами відеоконференції на правильність висновків судів попередніх інстанцій не вплинули.

Інші доводи, зазначені в касаційній скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанції по суті вирішення спору, тому вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 07 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є Червинська
Судді:В. М. Коротун
В. П. Курило