Провадження № 2/161/522/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Кузіній А.С.

з участю представника відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, малого підприємства «Стерн» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ „Приватбанк звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3, малого підприємства «Стерн» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.01.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 80/м та договір про видачу траншу № 80/м-3 від 11.01.2008 про надання кредиту на суму 15 800 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту відповідно до кредитного договору.

Однак, відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконує взяті на себе зобовязання. Станом на 06.09.2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 009, 48 доларів США, що по курсу НБУ становить 509073 грн. 87 коп.

19 січня 2007 року на виконання зобовязання ОСОБА_3 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та МП «Стерн» укладено договори поруки.

Відповідно до умов договору поруки МП «Стерн» є поручителем ОСОБА_3 та відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник у випадку невиконання ним зобовязань за кредитним договором.

Однак, станом на 06.09.2016 року ні позичальник, ні поручитель заборгованість позивачу не сплатили.

Просить суд, стягнути солідарно з відповідачів в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість в розмірі 19 009,48 доларів США, що по курсу НБУ становить 509073 грн. 87 коп., а також понесені судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не зявився без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи, то розгляд справи за клопотанням представника позивача було відкладено 05.03.2018 року, 12.03.18 року, 19.03.2018 року та 11.04.2018 року, а тому відповідно до вимоги п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд проводить розгляд справи у відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити за безпідставністю.

Представник ПМ «Стерн»- ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст. ст. 509, 526, 527, 530, 549, 550, 553, 554, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України.

Ч. 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, 19.01.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 80/м та договір про видачу траншу № 80/м-3 від 11.01.2008 про надання кредиту на суму 15 800 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 05.01.2010 року.

19 січня 2007 року на виконання зобовязання ОСОБА_3 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та МП «Стерн» укладено договори поруки.

Відповідно до умов договору поруки МП «Стерн» є поручителем ОСОБА_3 та відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник у випадку невиконання ним зобовязань за кредитним договором.

Згідно розрахунку, наданого банком, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань зі своєчасного і повного погашення кредитних коштів виникла заборгованість, розмір якої станом на 06.09.2016 року становить: заборгованості за кредитом в розмірі 8010,01 доларів США, заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 10 99,47 доларів США з відповідачів по справі.

В ході розгляду справи судом встановлено, що заочним рішення Ківерцівського районного суду від 06.05.2011 року з ОСОБА_3 стягнуто в користь банку кредитну заборгованість, в тому числі і заборгованість за кредитним договором № 80/м та договором про видачу траншу № 80/м-3 від 11.01.2008 року станом на 30.03.2010 року. Рішення суду у даній справі набрало законної сили.

З довідки про заборгованість, наданої суду при розгляді даної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що банком заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 11.08.2008 року по 06.09.2016 року, в який включено і суми, стягнуті за вищезазначеним рішенням суду. Тобто, заочним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області з ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість по тілу кредитну та заборгованість по відсотках за користування кредитом станом на 30.03.2010 року, а тому вимоги банку про стягнення тіла кредиту та відсотків за користуванням кредитом до 30.03.2010 року вирішено судом та до задоволення не підлягають.

Крім того, згідно п. 1.3 кредитної угоди № 80/м від 19.01.2007 року строк повернення кредиту і окремих його частин - траншу кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди,які є невідємною частиною до договору про видачу Траншей, але не пізніше 18.01.2011 року.

П. 1.3. договору про видачу траншу № 80/м-3 від 11.01.2008 року визначено, що строки повернення траншу і відсотків по ньому визначаються згідно графіку погашення кредиту, відсотків, винагороди додаток № 1 до договору про видачу траншу до 05.01.2010 року.

П. 6.7 договору № 80/м від 19.01.2007 року встановлено, що строк позовної давності щодо вимог про повернення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафи по цьому договору, встановлюються сторонами 5 років, однак, з позовом до суду банк звернувся лише 22.09.2016 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Про застосування позовної давності представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 заявлено відповідне клопотання.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До матеріалів справи банком не надано доказів того, що відповідачами здійснювалося погашення заборгованості після кінцевого терміну повернення кредиту 05.01.2011 року.

Отже, оскільки строк повернення кредиту по кредитному договору № 80/м та договором про видачу траншу № 80/м-3 від 11.01.2008 року закінчився 05.01.2011 року, то саме з цієї дати слід рахувати строк позовної давності.

Згідно договору поруки від 19 січня 2007 року МП «Стерн» виступає у якості поручителя перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором.

З кредитного договору № 80/м від 19.01.2007 року та договору траншу № 80/м-3 від 10.01.2008 року позичальник та поручитель взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідним відсотками до 05.01.2011 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, зазначеному в додатку № 1 до договору траншу № 80/м-3.

З пояснень представника відповідача ОСОБА_2 вбачається, що лист з вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції було надіслано не на юридичну адресу МП «Стерп.

Ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. В разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя.

Строк виконання основного зобовязання настав 18 січня 2011 року. Тобто, банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя МП «Стерн», а тому договір поруки слід вважати припиненим.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, малого підприємства «Стерн» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 259, 267 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, малого підприємства «Стерн» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська