Справа № 569/1413/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Смолій Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди. В обгрунтування позовних вимог вказує, що є власником господарської будівлі в м. Рівне, по вул. Корнинській, 35-а, яка складається з літньої кухні, хліва, підсобного приміщення та гаража. Відповідачі, незважаючи на наявність рішень судів, користуються зазначеними приміщеннями, чим створюють їй перешкоди у повній реалізації її прав власника. Державним виконавцем неодноразово вчинялись дії по виконанню рішення суду, проте відповідачі і надалі відмовляються звільнити згадану господарську будівлю від своїх речей. Вказує, що протиправними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їй спричинена матеріальна шкода, що полягає у наступному: пошкодження замків до будівлі, пошкодження гаражних воріт, захоплення гаража, що зумовлює необхідність орендувати гараж у гаражному кооперативі для власних потреб, упущена вигода, що полягає у неможливості здати в оренду частину господарської будівлі, шкода, що полягає у зникненні будівельних матеріалів, що зберігались у приміщенні літньої кухні, куди відповідачі незаконно проникли, витратах пов»язаних із потребою звертатись за правовою допомогою, залучати фахівців. Всього спричинену їй відповідачами шкоду ОСОБА_1 оцінює у 56553 гривні 08 коп, яку, збільшивши свої позовні вимоги, і просить стягнути з відповідачів на її користь та покласти на них судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених у позові, просили їх задовільнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 кожен окремо в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, з підстав викладених в запереченнях проти позову, вважають його надуманим та безпідставним, просили відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, з підстав викладених в запереченнях проти позову, просила відмовити в їх задоволенні. Вважає, що 2/3 житлового будинку і господарської будівлі належать відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а отже вони мають право на користування нею. Окрім того зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підтверджені належними доказами, не доведений факт ремонту гаражних воріт, відсутні докази отримання в найм гаража.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, зясувавши фактичні обставини справи та дослідивши представлені у справі докази, дійшов наступних висновків.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна № 72483461 від 08.11.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками 2/3 незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 88 %. ОСОБА_1 є власником 1/3 частини незавершеного будівництвом житлового будинку, готовністю 88 % та «Б-1» господарська будівля. (а.с. 163 т. 1).

Рішенням Рівненського міського суду від 09 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 20 лютого 2014 року, зобов»язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належною їй на праві власності господарською будівлею «Б-1» по вул. Корнинській, 35-А в м. Рівне, шляхом звільнення всіх приміщень господарської будівлі від майна (запасів зернових і кормів, особистих речей, автомобіля) та свійських тварин. Судовим рішенням у даній справі встановлено, що на час її розгляду спірною господарською будівлею користуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджено використання всіх приміщень господарської будівлі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 для ведення підсобного господарства і зберігання майна, в тому числі: автомобіля НОМЕР_1, зерна, кормів, особистих речей та тримання свійських тварин. (т.2 а.с 4)

За результатами розгляду вказаної цивільної справи 05 березня 2014 року видано виконавчий лист, за яким постановою державного виконавця Пилипаки С.А. відкрито виконавче провадження та надано строк для добровільного виконання рішення суду до 24.04.2014 року.

При примусовому виконанні виконавчого листа актами державного виконавця Пилипаки С.А. від 25 квітня 2014 року, 07 травня 2014 року, 05 червня 2014 року, 16 липня 2014 року встановлено, що боржники відповідачі у справі рішення суду добровільно не виконали. (а.с.63-65). Актом державного виконавця Пилипаки С.А. від 12 вересня 2014 року стверджується виконання рішення суду, 15 вересня 2014 року постановою цього ж державного виконавця закінчено виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 569/15114/13-ц, що виданий 05.03.2014 року по виконанню рішення Рівненського міського суду від 09 січня 2014 року у зв»язку з фактичним повним виконанням рішення.

Рішенням Рівненського міського суду від 04 січня 2016 року зобов»язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 належною їй на праві власності господарською будівлею «Б-1» по вул.. Корнинській, 35-А в м.Рівне, шляхом звільнення всіх приміщень господарської будівлі від запасів зернових і кормів, особистих речей, автомобіля та свійських тварин і заборонити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходитись в приміщеннях господарської будівлі. (а.с. 11 т. 2)

Згаданим рішенням встановлено, що факт використання спірної будівлі для ведення підсобного господарства, зберігання зернових і кормів, особистих речей, автомобіля, тримання свійських тварин не заперечують і самі відповідачі. (а.с. 12 т. 2)

Після набрання рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 січня 2016 року законної сили 24.02.2016 року видано виконавчий лист за виконавчим листом № 569/12025/15-ц, що виданий 24.02.2016 року . (а.с.45)

Постановою державного виконавця С.А. Пилипаки 29.02.2016 року відкрито виконавче провадження ( а.с. 47)

При примусовому виконанні виконавчого листа актами державного виконавця Пилипаки С.А. від 05 квітня 2016 року, 18 квітня 2016 року, 22 квітня 2016 року встановлено, що боржники відповідачі у справі рішення суду добровільно не виконали, 22 квітня 2016 року розпочато примусове виконання рішення суду. (а.с.48-52 т. 1)

26.04.2016 року постановою державного виконавця Пилипаки С.А. закінчено виконавче провадження у зв»язку з виконанням рішення суду, а саме усунуто перешкоди в користуванні будівлею «Б-1» та звільнено всі приміщення господарської будівлі від запасів зернових і кормів, особистих речей, автомобіля та свійських тварин і заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходитись в приміщеннях господарської будівлі. (а.с. 53 т.1)

Заявою від 26.04.2016 року на ім.»я начальника відділу ДВС м. Рівне ОСОБА_1 просила про поновлення виконавчого провадження оскільки 25.04.2016 року виявлено проникнення у спірну будівлю і наявність в ній речей відповідачів ОСОБА_3 та Л.П. (а.с.55 т.1).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Вказаними доказами, кожним окремо та в їх сукупності доведений факт користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 господарською будівлею «Б-1», що належить на праві власності ОСОБА_1, а отже її позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до акта державного виконавця Полюховича Р.М. від 22 квітня 2016 року розпочато примусове виконання рішення суду, усунуто перешкоди у користуванні будівлею «Б-1» та звільнено її від особистих речей, запасів зернових і кормів, автомобіля і свійських тварин. Встановлено фактичне повне виконання рішення суду, стягувач встановив замки на всіх приміщеннях господарської будівлі. (а.с. 83 т.1)

Копіями товарних чеків від 18.03.2016 року та 09.04.2016 року стверджується придбання замка, лодочки замка, засувки, вуха та ін.. на загальну суму 755 гривень, а отже саме така сума підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача в якості відшкодування завданих збитків.

Договором № 15/20156 підряду на «Поточний ремонт воріт металевих в незавершеному будівництві домоволодіння ОСОБА_1 за адресою м. Рівне, вул.. Корнинська, 35-а» від 18 грудня 2015 року стверджується правочин між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6 на виконання робіт по ремонту воріт металевих в незавершеному будівництві домоволодіння ОСОБА_1 за адресою м. Рівне, вул.. Корнинська, 35-а. Строк дії цього договору закінчується актом здачі-приймання виконаних робіт. Ціна надання послуг становить 811 гривень.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Зважаючи на те, що законодавством передбачена можливість відшкодування витрат яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, і які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права на користь позивача підлягають до стягнення дані витрати.

Договором оренди гаражного приміщення від 04 червня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 стверджується оренда наймачем ОСОБА_1 гаражного приміщення №65 в м. Рівне, по вул. Млинівській, 41-а в гаражному комплексі, площею 16,5 кв.м. Орендна плата за користування гаражем, що орендується позивачем за цим договором становить 500 гривень на місяць.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 підтвердив, що ОСОБА_1 винаймає належний йому гараж з 2013 року по даний час та сплачує йому щомісячно орендну плату в розмірі 500 гривень.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність -це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб"єктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог.

Судом встановлено, що неправомірними діями відповідачів, які полягали у створенні перешкод позивачу в користуванні гаражем, який належить їй на праві власності порушені її суб»єктивні права, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення в межах строку позовної давності в розмірі 18 000 гривень.

20 квітня 2016 року ОСОБА_1 уклала договір оренди нежитлових приміщень господарської будівлі, а саме приміщення літньої кухні, хліва та підсобки, загальною площею 35 м.кв., які знаходяться по вул.. Корнинській, 35-а в м. Рівне із ОСОБА_8 Орендна плата встановлена договором в 300 гривень.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 підтвердив факт укладення договору із ОСОБА_1, вказав, що відмовився брати в оренду приміщення визначені договором у зв»зку з тим, що вони були зайняті чужими речами.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених об'єктів. Позивач ОСОБА_1 підтвердила в судовому засіданні той факт, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку уразі використання приміщення у цілях його передачі в оренду. Такі розрахунки позивача є підтвердженими відповідними документами, що свідчать про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б майно знаходилось у його володінні.

Аналізуючи зазначені правові норми, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди за 9 повних місяців за період з 20 квітня 2016 року, часу укладення договору по день звернення до суду з позовом для захисту свого порушеного права Отже до стягнення з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивача підлягає до стягнення 2700 гривень (300 грн х 9 місяців = 2700 гривень).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, пердбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 81 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами згідно ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 78-80 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до накладної №1034 від 11.05.2015 року ОСОБА_1 придбала два вікна та двері на загальну суму 9925,00 гривень у ФОП ОСОБА_9 (а.с. 17,18 т. 1)

Позивач вказує, що 11 травня 2015 року вона привезла для добудови незавершеного будинку будівельні матеріали в тому числі згадані вікна і двері, та залишила у літній кухні.17.10.2015 року, приїхавши на вул.. Корнинську, 35-а виявила зникнення вікон та в той же день подала заяву про порушення кримінального провадження по факту порушення недоторканості житла та крадіжки її будівельних матеріалів. Проте, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надала доказів звернення нею до правоохоронних органів з приводу крадіжки її майна, прийнятого рішення з приводу її звернення, а отже позивачем не доведено факту наявності неправомірних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4, безпосереднього причинного зв'язку між їх діями і шкодою, що заподіяна позивачу.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.

Позовна вимога про стягнення з відповідачів збитків, які складаються із судових витрат та оплати за юридичні послуги не підлягає до задоволення з наступних міркувань.

На підтвердження факту понесених витрат ОСОБА_1 подано до суду копії договору-доручення від 01.08.2013 року між позивачем і ОСОБА_10 Предметом даного договору є надання консультацій і роз»яснень з правових питань, що виникають у замовника при веденні судових справ, які стосуються усунення перешкод в користуванні господарською будівлею, що знаходиться на вул.. Корнинській 35-а в м. Рівне. Відповідно до договору-доручення від 05 серпня 2015 року , що укладений між тими ж сторонами, предметом його є надання консультацій і роз»яснень з правових питань, що виникають у замовника при веденні судових справусунення перешкод в користуванні господарською будівлею, що знаходиться на вул.. Корнинській 35-а в м. Рівне. Договір доручення від 06 серпня 2016 року укладено для надання консультацій і роз»яснень з правових питань, що виникають у замовника при веденні судових справ стосовно підготовки заяви за ново виявленими обставинами апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адмінсуду, які стосуються усунення перешкод в користуванні господарською будівлею, що знаходиться на вул.. Корнинській 35-а в м. Рівне. На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 подано квитанції № 88 від 03 вересня 2016 року на 1212,64 грн. та № 62 від 30 серпня 2016 року на 1212,64 грн на оплату судового збору за позовом ОСОБА_1 (а.с. 160-163, 165 т.1). Оцінивши дані докази та давши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що дані витрати зумовлені необхідністю звернення позивачем до суду за захистом своїх прав, та необхідністю отримання правової допомоги, а отже в розумінні цивільно-процесуального законодавства є судовими витратами та витратами, пов»язаними із розглядом справи та підлягають відшкодуванню в порядку ст.. 141 ЦПК України в межах розгляду тієї справи по якій вони понесені і по якій такі послуги надавались.

Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.12, 76, 81, ч. 4 ст. 82, 263-265 ЦПК України, ст.256, 257, 267, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди - задовольнити частково.

Встановити факт користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 господарською будівлею «Б-1» за адресою м. Рівне, вул. Корнинська, 35-а, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 22266 (двадцять дві тисячі двісті шістдесят шість) гривень майнової шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за їх безпідставністю та недоведеністю.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 125 гривень 98 копійок в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 125 гривень 98 копійок в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя -