Постанова

Іменем України

16 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 755/7182/16-ц

провадження № 61-12735св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у

м. Києві,

представники відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України,

представники третьої особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційнускаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року

у складі судді Катющенко В. П. та постанову Апеляційного суду м. Києва

від 16 січня 2018 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, третя особа - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом.

Позовна заява мотивована тим, що 1 березня 1984 року при спорудженні «Водогрязелечебницы» за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 34, він отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став інвалідом першої групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100 % втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року стягнуто з

ПАТ трест «Київміськбуд-6» 14 990 грн. на придбання транспортного засобу, автомобіля «Таврія» з ручним керуванням.

Він стверджував, що заміна автомобілів, отриманих інвалідами, яким групу інвалідності встановлено безстроково, провадиться після закінчення десятирічного строку експлуатації, на підставі раніше виданого висновку медико-соціальної експертизи (далі - МСЕК) про наявність медичних показань для забезпечення автомобілем, без повторного медичного огляду, з обов'язковим урахуванням висновку лікувально-профілактичного закладу про спроможність інваліда керувати автомобілем на момент прийняття рішення про забезпечення автомобілем.

Крім того, посилався на те, що згідно медичної довідки від 10 вересня 2013 року № 05578 він придатний до керування транспортним засобом категорії «В1» та «В» та потребує заміни автомобіля з ручним керуванням та додаткового устаткування.

Зазначав, що він звертався до заподіювача шкоди ПАТ трест «Київміськбуд-6» із заявою про оплату рахунків на придбання автомобіля з ручним керуванням, проте відповіді не отримав.

Ураховуючи викладене, з урахуванням змінених та збільшених позовних вимог, просив суд стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві на його користь вартість автомобіля в сумі 233 590 грн та вартість додаткового обладнання на автомобіль для ручного керування без обох ніг в сумі 42 457 грн 33 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позивач добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році у Голосіївському відділі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві та в подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог до відповідача, як державного органу, який здійснює забезпечення потерпілих, які стали інвалідами унаслідок нещасного випадку на виробництві.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 15 вересня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, оскільки районний суд, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

У касаційнійскарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Судами неповно з'ясовано всі обставини справи, надано неналежну оцінку доказам, згідно яких позивач повинен бути забезпечений транспортним засобом. Крім того, посилався на те, що мав право на заміну автомобіля з ручним керуванням відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року

№ 999, проте йому було безпідставно відмовлено як ПАТ трест «Київміськбуд-6», з вини якого було отримано каліцтво, так і Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Частинами третьою та п'ятою статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). За наявності медичних показань для одержання автомобіля і наявності або відсутності протипоказань до керування ним, Фонд забезпечує потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організовує та оплачує навчання водінню автомобіля, а також виплачує компенсацію на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

У разі самостійного придбання потерпілим автомобіля його вартість компенсує Фонд у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок), передбачено, що забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, відповідними структурними підрозділами соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Статтею 2 Порядку визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з отриманням автомобілів та підготовкою їх до експлуатації, здійснюється для осіб, інвалідність яких пов'язана з трудовим каліцтвом, що настало від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Автомобілі для інвалідів унаслідок трудового каліцтва придбаваються Фондом та видаються управліннями виконавчої дирекції.

Підставою для забезпечення інвалідів автомобілями є заява, документи, зазначені у пункті 34 цього Порядку, та висновок обласної, центральної міської у м. Києві та Севастополі, республіканської в Автономній Республіці Крим медико-соціальної експертної комісії про наявність в інваліда медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем, зазначених у пунктах 29-31 цього Порядку (стаття 3 Порядку).

Згідно статті 34 Порядку для взяття на облік інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда подає до органу соціального захисту населення за місцем реєстрації, а інвалід унаслідок трудового каліцтва - до відділення виконавчої дирекції, заяву, форма якої затверджується Міністерством соціальної політики.

До заяви, що реєструється у спеціальному журналі обліку, додаються: копія довідки МСЕК про групу та причину інвалідності, а для дітей-інвалідів - копія медичного висновку; паспорт (для інваліда, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда), який після перевірки паспортних даних, зазначених у заяві, повертається заявнику, та копія свідоцтва про народження; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера інваліду та члену сім'ї, якому передається право користування автомобілем, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда (після перевірки даних, наведених в заяві, повертається заявнику); документ про реєстрацію місця проживання члена сім'ї, іншої особи, яким передається право користування автомобілем; для інвалідів унаслідок трудового каліцтва - копія акта про нещасний випадок на виробництві або акта розслідування професійного захворювання і довідка про перебування на обліку у Фонді соціального страхування.

Судами встановлено, що до дня звернення до суду з вказаним позовом ОСОБА_4 до управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві із заявою про надання йому автомобіля не звертався. Така заява ним була подана

22 березня 2017 року. Листом управління виконавчої дирекції Фондусоціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві від 6 квітня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 було відмовлено у зв'язку із тим, що він не перебуває на обліку у Фонді соціального страхування та запропоновано подати відповідну заяву для отримання страхових виплат та виплат на медичну та соціальну допомогу.

Отже, згідно вищевикладених норм матеріального права не передбачено право позивача, як інваліда унаслідок трудового каліцтва, отримувати від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві грошові кошти на придбання автомобіля. Вказані норми передбачають право на отримання компенсації у разі придбання автомобіля за власний кошт.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суді дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році у Голосіївському відділі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у

м. Києві, та в подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог до відповідача, як державного органу, який здійснює забезпечення потерпілих, які стали інвалідами унаслідок нещасного випадку на виробництві.

Безпідставним є посилання у касаційній скарзі на положення статті 1195 ЦК України, оскільки правовідносини сторін не регулюються вказаною нормою матеріального права, а регулюються спеціальним законом.

Доводи касаційної скарги про те, що управління виконавчої дирекції Фондусоціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві неправомірно відмовило у задоволенні заяви позивача про надання або придбання автомобіля, або оплати його вартості в сумі 276 047 грн 33 коп. не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не оскаржував у визначеному законом порядку вказану відмову та не заявляв таких позовних вимог при розгляді вказаної справи судом першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников