Справа № 310/6962/18
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Бердянської міської ради, Азовська сільська рада Бердянського району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 3/4 частки житлового будинку №148 по вул. Центральна (до перейменування вул. Леніна) в с. Азовське Бердянського району Запорізької області.

В зазначеному вище житловому будинку зареєстрований попередній власник його 3/4 часток ОСОБА_2, який зобовязався зняти з реєстрації своє місце проживання за вказаною адресою. Проте, до теперішнього часу він залишається зареєстрованим в зазначеному житловому будинку.

Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком №148 по вул. Центральна (до перейменування - вул. Леніна) в с. Азовське Бердянського району Запорізької області.

Представник позивача ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив.

Представники третіх осіб подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що право власності на 3/4 частки житлового будинку №148 по вул. Центральна (до перейменування вул. Леніна) в с. Азовське Бердянського району Запорізької області зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 24.01.2003 року, укладеного з ОСОБА_2

Право власності на 1/4 частку зазначеного вище житлового будинку зареєстрована за померлим 02.04.1994 року ОСОБА_4 (спадкоємець ОСОБА_5М.), що підтверджується листом Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради №595 від 26.11.2015 року та листом Бердянської районної державної нотаріальної контори №84/01-16 від 23.01.2015 року.

У відповідності до матеріалів справи, на даний час у вказаному вище житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11).

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З огляду на наведені вище приписи закону, право користування житловим приміщенням є похідним від права власності на нього.

З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком №148 по вул. Центральна (до перейменування вул. Леніна) в с. Азовське Бердянського району Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. І. Крамаренко