П о с т а н о в а

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 392/503/16-ц

провадження № 61-23986св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідачі: Маловисківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, головне управління держгеокадастру у Кіровоградській області;

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_4;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області у складі судді Кавун Т. В. від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області у складі колегії суддів: Черненка В. В., Потапенка В. І., Франко В. А., від 5 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області (далі - Маловисківська РДА Кіровоградської області), головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 4 лютого 2009 року між ним та Маловисківською РДА Кіровоградської області було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 18,32 га, що розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, строком дії на п'ять років, який цього ж дня пройшов державну реєстрацію. Відповідно до акту приймання-передачі земельних ділянок від 25 грудня 2009 року Маловисківська РДА Кіровоградської області передала йому в оренду земельну ділянку, загальною площею 18,32 га, терміном на п'ять років за рахунок земель державної власності на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, на підставі розпорядження голови Маловисківської РДА Кіровоградської області від 23 листопада 2006 року № 604-р.

Позивач зазначав, що через три роки після реєстрації вказаного договору оренди земельної ділянки ним було виявлено помилку у тексті договору, а саме те, що в пункті 8 договору було зазначено не п'ять, а три роки дії договору оренди зазначеної земельної ділянки. У зв'язку з цим ним було надіслано до голови Маловисківської РДА Кіровоградської області лист з проханням виправити вказану помилку, проте замість виправлення помилки у тексті договору останній, на його думку, ініціював компанію по вилученню земельної ділянки з його оренди з надуманих підстав.

27 жовтня 2011 року він звернувся до Маловисківської РДА Кіровоградської області із заявою про продовження дії договору оренди земельної ділянки строком на п'ять років.

Розпорядженням голови Маловисківської РДА Кіровоградської області від 27 січня 2012 року № 37-р йому було відмовлено у продовженні права оренди земельної ділянки у зв'язку з порушенням умов договору оренди, а саме щодо нецільового використання земельної ділянки.

Вважаючи дії голови Маловисківської РДА Кіровоградської області протиправними, він звернувся з відповідним адміністративним позовом до суду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2012 року, що набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Маловисківської РДА Кіровоградської області від 27 січня 2012 року № 37-р «Про відмову в продовженні права оренди земельною ділянкою».

Позивач зазначав, що він належно та сумлінно виконував умови договору оренди земельної ділянки, звернувся 27 жовтня 2011 року з відповідними документами до уповноваженого органу щодо продовження строку дії договору оренди земельної ділянки та не отримав відповіді від орендодавця.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати за ним переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки від 4 лютого 2009 року зі строком його дії у п'ять років з моменту його державної реєстрації, зазначаючи про те, що його позовна вимога направлена на захист набутого за законом, проте невизнаного відповідачем права на поновлення договору оренди земельної ділянки і не ставиться питання щодо поновлення договору оренди на новий строк. Вказана вимога випливає із порушення особистих немайнових прав.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки від 4 лютого 2009 року зі строком дії у п'ять років з моменту його державної реєстрації.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та визнаючи за ним переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся із заявою до відповідача щодо продовження права оренди земельної ділянки, укладеного 4 лютого 2009 року між ним та Маловисківською РДА Кіровоградської області, умови договору ним виконувались належно, а розпорядження Маловисківської РДА Кіровоградської області від 27 січня 2012 року № 37-р «Про відмову в продовженні права оренди земельною ділянкою» скасовано та визнано рішенням адміністративного суду як незаконне. При цьому суд виходив із того, що договір оренди земельної ділянки між сторонами укладено на п'ять років, а не на три роки, як помилково зазначено у тексті договору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4, посилаючись на те, що він участі у справі не приймав, проте ухвалене рішення суду стосується його прав та інтересів, оскільки спірна земельна ділянка, яка є предметом спору, на даний час є його власністю, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 5 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що позивач звернувся до суду не з позовом про поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк, а з позовом про захист вже набутого права оренди на п'ять років, а не на три роки, як помилково зазначено в договорі оренди земельної ділянки. Крім того, права ОСОБА_4, який подав апеляційну скаргу, оскаржуваним рішення суду не порушуються, так як суд не вирішував питання про його права та обов'язки.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення порушують його права, оскільки на даний час земельна ділянка, яка є предметом спору, перебуває у його власності і зазначені рішення судів стосується його прав та інтересів на нерухоме майно - земельну ділянку. Також зазначає, що суди при розгляді справи не перевірили належним чином обставини в частині строку, на який було укладеного договір оренди землі між ОСОБА_3 та Маловиськівською РДА Кіровоградської області. Крім того суди не дали належної оцінки та не дослідили питання про дату укладення договору оренди землі, оскільки у договорі є виправлення, які не обумовлені, як виправлення. Також зазначається, що судами не досліджувались обставини дотримання ОСОБА_3 вимог частини третьої статті 33 Закону України «Про оренду землі» при поданні заяви про поновлення строку договору оренди, а також наявності на даний час земельної ділянки з тим кадастровим номером, на який посилався позивач. Ухвалюючи судові рішення, суди взяли за основу постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2012 року, проте не звернули увагу на те, що зазначена постанова немає преюдиційного значення, так як у ній не зазначається про укладення спірного договору на п'ять років, а вказано про три роки, і він участі у тій справі не брав, тому вона для нього не є преюдиційною. Крім того, суди послались на акт приймання-передачі земельних ділянок від 25 грудня 2009 року, який не досліджували, оскільки він у матеріалах справи відсутній.

У червні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відзив на касаційну скаргу, у якому зазначав, що оскаржувані судові рішення є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги - безпідставними. ОСОБА_4 не є учасником спірних правовідносин, які виникли між ОСОБА_3 та Маловиськівською РДА Кіровоградської області щодо укладеного договору оренди земельної ділянки. Питання про права та обов'язки ОСОБА_4 судами не вирішувалось, судові рішення не містять жодних посилань, які б стосувались його прав та обов'язків.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 4 лютого 2009 року між ОСОБА_3 та Маловисківською РДА Кіровоградської області було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 18,32 га, що розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, який цього ж дня пройшов відповідну державну реєстрацію.

Відповідно до акту приймання-передачі земельних ділянок від 25 грудня 2009 року Маловисківська РДА Кіровоградської області передала ОСОБА_3 оренду земельну ділянку, загальною площею 18,32 га, терміном на п'ять років за рахунок земель державної власності на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, на підставі розпорядження голови Маловисківської РДА Кіровоградської області від 23 листопада 2006 року № 604-р.

27 жовтня 2011 року ОСОБА_3звернувся до Маловисківської РДА Кіровоградської області із заявою про продовження строку дії договорів оренди землі на п'ять років. Зазначена заява була одержана та зареєстрована Маловисківською РДА Кіровоградської області 27 жовтня 2011 року, що підтверджується відтиском штампу.

Розпорядженням голови Маловисківської РДА Кіровоградської області від 27 січня 2012 року № 37-р відмовлено ОСОБА_3 у продовженні права оренди земельної ділянки у зв'язку з порушенням умов договору оренди від 4 лютого 2009 року, а саме щодо нецільового використання земельної ділянки.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2012 року, що набрало законної сили, за позовом ОСОБА_3 до Маловисківської РДА Кіровоградської області було визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Маловисківської РДА Кіровоградської області від 27 січня 2012 року № 37-р «Про відмову в продовженні права оренди земельною ділянкою».

Посилаючись на зазначене судове рішення адміністративного суду, як на обставини, які не підлягають доведенню (частина третя статті 61 ЦПК України 2004 року), суди виходили із того, що договір оренди земельної ділянки від 4 лютого 2009 року укладено сторонами не на три роки, а на п'ять років. При цьому суди виходили із того, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом не про переважне право на переукладання договору оренди земельної ділянки відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі», а про захист вже набутого за законом, але невизнаного Маловисківською РДА Кіровоградської області права на поновлення договору оренди на п'ять років. Виходячи з цього, апеляційний суд зазначив, що права ОСОБА_4 ухваленим рішенням суду не порушуються.

Колегія суддів вважає, що як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції допустилися порушень норм процесуального права, які суттєво вплинули на правильне вирішення спору.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року, обставини встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_4 не брав участі у розгляді адміністративної справи, а тому обставини наведеного судового рішення не можуть бути для нього преюдиційними.

Крім того, суди неправильно зазначили самі обставини постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 4 жовтня 2012 року у справі № 2а-2341/12/1170, оскільки у ній відсутнє жодне твердження про те, що договір оренди між ОСОБА_3 та Маловисківською РДА Кіровоградської області було укладено на п'ять років. Більше того, у судовому рішенні зазначено, що відповідно до пункту 8 договору оренди, такий договір укладено саме на три роки (т. 1, а. с. 67-68).

Зазначене відповідає самому договору оренди земельної ділянки від 4 лютого 2009 року (т. 1, а. с. 61-62).

Отже, у цій частині висновки судів суперечать обставинам справи та не відповідають наданими сторонами доказам.

Відповідно до частини першої статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зазначаючи, що предметом позову є не переважне право на переукладання договору оренди земельної ділянки, апеляційний суд не звернув уваги на те, що районний суд, ухвалюючи рішення, з яким погодився апеляційний суд, виходив саме із положень статті 33 закону України «Про оренду землі», а саме із переважного права на переукладання договору оренди.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд уточнює позовні вимоги.

Суд першої інстанції не уточнив позовних вимог, оскільки по суті виходив із положень статті 213 ЦК України, яка регулює тлумачення змісту правочину, про те таких вимог позивач не заявляв, що є порушенням статті 11 ЦПК України 2004 року щодо диспозитивності цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 130 ЦПК України 2004 року, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Суд першої інстанції не залучив ОСОБА_4 до участі у справі, а апеляційний суд зазначив, що рішенням районного суду його права не порушені.

Проте суди не звернули уваги на те, що на підставі розпорядження голови Маловисківської РДА Кіровоградської області від 2 квітня 2012 року № 241-р йому була надана у власність земельна ділянка площею 2 га, що підтверджується державним актом про право власної на земельну ділянку, доданого ним до апеляційної скарги, і саме щодо цієї земельної ділянки вирішувалася справа за позовом ОСОБА_3.(т. 1, а. с. 185-186, 187).

У зв'язку з цим доводи апеляційного суду про те, що права ОСОБА_4 ухваленим рішенням суду не порушенні, є передчасними.

Усунути зазначені вище порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення правильних обставин справи, у силу повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України), неможливо.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 5 квітня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк