УХВАЛА

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 522/17826/16-ц

провадження № 61-1682 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 14 червня 2017 року у складі судді Домусчі Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року у складі суддів: Заїкін А. П., Калараш А. А., Погорєлова С. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 03 вересня 1982 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. У липні 1995 року її чоловік придбав квартиру АДРЕСА_1, у якій вона проживає. З 2005 року вона та чоловік стали проживати окремо, однак шлюб у встановленому законом порядку між ними не розірвано.

06 жовтня 2009 року ОСОБА_2 без її згоди уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу указаної вище квартири, не зважаючи на те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому відчуження квартири на користь третіх осіб без її письмової згоди порушує її права.

Посилаючись на наведене, а також, що указаний договір укладено без наміру створення правових наслідків, оскільки вона продовжує користуватись квартирою, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений

06 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 06 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р. Ю.

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня

2012 року.

У 2015 році (день та місяць не зазначено) ОСОБА_3 подала заяву про виправлення описки у рішенні Приморського районного суду м. Одеси

від 02 жовтня 2012 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2015 року внесено виправлення у рішення цього ж суду від 02 жовтня 2012 року, шляхом викладення абзацу 7 мотивувальної частини наступного змісту: «Відповідачка ОСОБА_3 сповіщалась про час слухання справи належним чином, але в судові засідання не з'являлась, у зв'язку з чим суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення суду».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про виправлення описки у рішення Приморського районного суду м. Києва від 02 жовтня

2012 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року залучено до участі у справі ОСОБА_6, як третьою особою.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси

від 13 травня 2015 року, з посиланням на частину другу статті 293 ЦПК України 2004 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження за його скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року.

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 06 жовтня 2009 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який відповідає вимогам чинного законодавства щодо форми укладення, нотаріального посвідчення, є відплатним та укладений з метою настання реальних наслідків.

Під час укладення цього правочину ОСОБА_2 підписав заяву про те, що він не перебуває у шлюбі, а відчужувана ним квартира належить йому на праві приватної власності, однак нещодавно їй стало відомо, що продавець станом на 06 жовтня 2009 року перебував у шлюбі, а квартира - об'єкт спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на те, що до придбання квартири вона не була знайома з подружжям ОСОБА_2, сама по собі відсутність згоди на укладення правочину другим з подружжя не може мати наслідком визнання

його недійсним, та на те, що наведені обставини можуть мати наслідком оскарження дійсності договору купівлі-продажу його дружиною

ОСОБА_1, просила визнати договір купівлі-продажу спірної квартири таким, що укладено за відсутності порушень законодавства, які можуть свідчити та призвести до визнання правочину недійсним.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2017 року об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу та справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз'єднання зазначених вище позовів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про закриття провадження у справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 про залишення її позову без розгляду задоволено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

Судове рішення мотивовано тим, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Позивачем не надано доказів , які б свідчили про недобросовісність дій ОСОБА_3, її обізнаність про форму власності та сімейний стан продавця, а тому відсутні підстави вважати наявність недобросовісності її дій на момент укладення оспорюваного правочину.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції є законними та обгрунтованими, та узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня

2016 року у справі № 6-1912цс15, від 22 червня 2017 року у справі

№ 6-3058цс16.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 просила скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, згода співвласника на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном має бути письмово висловлена і нотаріально посвідчена. Письмової згоди на укладення договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачами, вона не надавала. Крім того, на момент вчинення оспорюваного правочину у паспорті ОСОБА_2 містилась відмітка про шлюб, яка містила виправлення «помилково», тоді як дописки, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою відповідної установи. Усупереч наведеного нотаріус не перевірила сімейний стан ОСОБА_2, а апеляційний суд не надав зазначеним обставинам правової оцінки.

Суди також залишили поза увагою, що за наслідками розгляду цієї справи уже було ухвалено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року. Однак, 22 квітня 2015 року (через три роки) суд фактично скасував його, зазначивши що воно ухвалено в заочному порядку, вийшовши за межі наданих йому повноважень, та незаконно здійснив переоцінку судового рішення, ухваленого раніше. Звертала увагу, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2012 року не було заочним.

Вказувала на те, що під час укладення оспорюваного договору сторони діяли недобросовісно, оскільки знали, що відчужувана квартира належить подружжю, а сама квартира загальною площею 170 кв. м, яка є пам'яткою архітектурного значення, не може коштувати 54 464 грн 00 коп.

У лютому 2018 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_6 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1, у якій він просив залишив скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження змови ОСОБА_2 та ОСОБА_3, висновки судів узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс16. Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо ненадання оцінки діям нотаріуса, оскільки наведене не було заявлено під час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Крім того не відповідають дійсності і посилання в касаційній скарзі на те, що судами залишено поза увагою ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2016 року про скасування ухвали районного суду про виправлення описки, оскільки ухвалою Приморського районного суду м. Одеси

від 13 травня 2015 року було задоволено заяву ОСОБА_3 та скасовано рішення цього ж суду від 02 жовтня 2012 року, а справу призначено до нового судового розгляду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення у справі, що є предметом касаційного перегляду, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності дій ОСОБА_3, а сама по собі відсутність згоди другого з подружжя не може бути підставою для визнання недійсним договору, укладеного одним з подружжя за відсутності згоди другого співвласника майна, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Суди зазначили, що такі висновки відповідають правових висновках Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі

№ 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 червня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 372/504/17 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванченко О. Л., третя особа - ОСОБА_13, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_10 - ОСОБА_14 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року .

Постановляючи зазначену ухвалу, колегія суддів вважала необхідним відійти від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від правових висновків Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15 проте, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду,та з метою забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у вказаній справі

(№ 522/17826/16-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 372/504/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 10 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу недійсним (№ 522/17826/16-ц), за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2017 року у складі судді Домусчі Л. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року у складі суддів: Заїкін А. П., Калараш А. А., Погорєлова С. О., до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванченко О. Л., третя особа - ОСОБА_13, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_10 - ОСОБА_15 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року (№ 372/504/17).

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик