Справа №461/688/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2018 року Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді: Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Збожної О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, заінтересована особа Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

встановив:

Заявники звернулись до суду із заявою, в якій просять встановити факт того, що ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 за національністю є поляками.

В обґрунтування поданої заяви покликаються на те, мати ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (дівоче прізвище Савка), яка народилася 03.02.1928 року у с. Гдешице Старосамбірського району Львівської області за національністю була полячкою. Однак, згідно актових записів про її народження, одруження та народження її синів їх національність помилково вказана як «українець». Заявниця вважає себе та своїх синів за національністю поляками, тому просить відновити їх польське походження в правовому полі.

Заявники в судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, згідно яких заяву підтримують та просять задоволити.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви, з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про народження №3 від 07.02.1928 року, ОСОБА_5, яка народилась 03.02.1928 року у с. Гдешичі Старосамбірського району Львівської області, є донькою ОСОБА_6 (українця) та ОСОБА_7 (польки) /а.с.5/.

Після реєстрації шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, матері заявниці - ОСОБА_7 присвоєно прізвище «Бойко», що стверджується копією свідоцтва, виданого Ленінським райбюро записів актів цивільного стану 15.10.1955 року /а.с.6/.

Згідно свідоцтва про народження №807 від 17.05.1958 року, ОСОБА_9, яка народилась 27.04.1958 року, є донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_10 /а.с.8/.

Після реєстрації шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_11, заявниці присвоєно прізвище «Зарицька», що стверджується копією свідоцтва виданого Відділом записів актів громадянського стану 26.02.1991 року /а.с.9/.

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 від 16.12.1992 року за №406127 останній народився 22.11.1992 року в м. Львові, і є сином ОСОБА_11 та ОСОБА_1 /а.с.11/.

Як видно зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 05.04.2001 року за №065378, останній народився 05.04.2001 року в м. Львові, і є сином ОСОБА_11 та ОСОБА_1 /а.с.11/.

Згідно із ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 3 ЗУ «Про національні меншини в Україні», Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невідємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

В статті 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невідємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи встановлені судом обставини свідчать про приналежність заявників до польської національності, зокрема те, що заявниця ОСОБА_1 є донькою польки ОСОБА_10, а її діти є онуками польки ОСОБА_10, відтак останні мають право вільно обирати та відновити свою національність, а тому суд приходить до висновку, що заява є підставною та обґрунтованою, відтак слід таку заяву слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 258-263, 293, 315, 319, ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її сини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 належать до польської національності.

Внести зміни в актовий запис №807 від 17.05.1958 року про народження ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_3, складений Красноармійським райбюро ЗАГС м. Львів в графі «національність матері» вказати - «полька» замість «українка».

Внести зміни до актового запису №108 від 26.01.1991 року про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_9, складеним Відділом запису актів Громадського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів де у графі «національність дружини» замість «українка» вказати «полька».

Внести зміни в актовий запис №8984 від 16.12.1992 року про народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеним Відділом запису актів Громадського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів в графі «національність матері» вказати - «полька» замість «українка».

Внести зміни в актовий запис №1520 від 05.04.2001 року про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, складений міським відділом реєстрації актів громадського стану Львівського обласного управління юстиції в графі національність матері» вказати - «полька» замість «прочерку».

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.