Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 658/2811/16-ц

провадження № 61-24822св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В.С. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Каховського міськрайонного Херсонської області від 13 лютого 2017 року у складі судді Єйбога І. М. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Приходько Л. А., Кузнєцової О. А.,

Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_8, якого в подальшому замінено належними відповідачамина ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, та просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 254,01 грн, що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 1 149,09 грн, заборгованості по оплаті процентів за користування кредитом - 11 807,11 грн, заборгованості за пенею та комісією - 3 000 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 797,81 грн.

Позов мотивовано тим, що на підставі укладеного 30 листопада 2011 року договору ОСОБА_8 отримав кредит у розмірі 2 000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним позичальник не виконував, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яку банк просив стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року від 18 січня 2017 року, у зв'язку із смертю ОСОБА_8, до участі у справі в якості відповідачів залучено його правонаступники - спадкоємці ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6

Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право вимоги за кредитним договором настало за життя позичальника ОСОБА_8 - у січні 2014 року (з початку прострочення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, згідно з розрахунком). Протягом року з дня смерті спадкодавця та в межах трирічного строку позовної давності банк вимог до спадкоємців не пред'явив, тому втратив відповідне право вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ПАТ КБ «Приватбанк», який не знав та не міг знати про відкриття спадщини, пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину поза межами строків, встановлених частиною третьою статті 1281 ЦК України(понад один рік з дня настання строку вимоги ), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в силу вимог частини четвертої статті 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.

Апеляційний суд вважав, що відмовляючи у задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції крім наведеного помилково послався на частину другу статті 267 ЦК України, пропуск банком строку позовної давності, разом з тим це не призвело до неправильного вирішення спору та не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені у справі рішення та ухвалити рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку, що право вимоги за кредитним договором настало в січні 2014 року, з початку прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором, оскільки на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлювався з кожним роком і діяв до 30 листопада 2015 року.

Висновки судів щодо втрати права ПАТ КБ «ПриватБанк» на пред'явлення вимоги до спадкоємців не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки банком пред'явлено вимоги до спадкоємців в межах строку передбаченого частиною 2 статті 1281 ЦК України, якою передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Позивачу стало відомо про смерть позичальника ОСОБА_8 лише під час розгляду даної справи, тому суд безпідставно відмовив банку в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідачі не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 30 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку розмірі 2000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказані умови викладені в анкеті-заяві позичальника про отримання кредиту та довідці про умови кредитування.

Анкета-заява не містить даних про отримання ОСОБА_8 платіжної карти її номеру та строку дії.

Під час розгляду справи позивачем не доведено факт продовження дії картки або видачу ОСОБА_8 нової картки.

Крім того, пунктом 2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг банку надано право у разі порушення клієнтом зобов'язань по погашенню заборгованості перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень - змінити умови кредиту, встановивши строк повернення кредиту 91-й день з моменту порушення зобов'язань клієнта по погашенню кредиту и вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та процентів за його використання, виконати інші зобов'язання по кредиту в повному обсязі. При цьому згідно статей 212, 611, 651 ЦК України по зобов'язанням строк виконання яких не наступив, вважається, що строк наступив у 91-й день з моменту виникнення порушення зобов'язань клієнта по погашенню заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду та проценти за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобов'язання по договору.

Відповідно до пункту 2.1.1.4.6 Умов та правил надання банківських послуг у позивача виникло право змінити умови кредиту, встановивши строк повернення кредиту 91-й день з моменту порушення зобов'язань клієнта по погашенню Кредиту и вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та процентів за його використання, виконати інші зобов'язання по кредиту в повному обсязі.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення заборгованості за договором ОСОБА_8 здійснив 10 грудня 2013 року у розмірі 500 грн.

В порушення умов договору, у строк до 25 січня 2014 року (91-й день з моменту виникнення порушення зобов'язань по погашенню заборгованості), ОСОБА_8 щомісячний платіж не вніс.

Встановивши, що анкета-заява не містить даних про строк дії отриманої ОСОБА_8 платіжної карти, а позивачем не доведено факт продовження строку її дії або видачу нової, суди пропередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що з 25 квітня 2014 року (91-й день з моменту виникнення порушення зобов'язань по погашенню заборгованості) у банка виникло право вимоги повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та процентів за його використання, виконання інших зобов'язань по кредиту в повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

З вимогою про повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та процентів за його використання, банк за життя ОСОБА_8 до останнього не звертався.

Спадкоємцями ОСОБА_8 є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6

У справі, яка є предметом перегляду банк просить стягнути зі спадкоємців заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання спадкодавцем, ОСОБА_8 зобов'язань за кредитним договором, право вимоги у банка до боржника за яким виникло з 25 квітня 2014 року (91-й день з моменту виникнення порушення зобов'язань по погашенню заборгованості - внесення останнього платежу 10 грудня 2013 року).

Статтею 1282 ЦК Українивстановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК Українищодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Так, статтею 1281 ЦК Українивизначено порядок та строки пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта).

Під час розгляду справи суди правильно виходили з того, що оскільки кредитним договором, укладеним у формі анкети-заяви не передбаченого строку дії платіжної картки на ім`я ОСОБА_8, а позивачем не доведено факту продовження її дії або видачу ОСОБА_8 нової картки, то виникнення права вимоги у банку за вказаним договором, з урахуванням останнього платежу 10 грудня 2013 року, слід вважати 25 квітня 2014 року (91-й день з моменту виникнення порушення зобов'язань по погашенню заборгованості), і саме від цієї дати слід відраховувати, визначений частиною третьою статті 1281 ЦК України річний строк пред'явлення вимоги до спадкоємців.

Встановивши, що ПАТ КБ «Приватбанк», який не знав та не міг знати про відкриття спадщини, пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину поза межами строків, встановлених частиною третьою статті 1281 ЦК України(понад один рік з дня настання строку вимоги - з 25 квітня 2014 року), суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що в силу приписів частини четвертої статті 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані.

Доводи касаційної скарги позивача, що право вимоги у банку виникло лише з часу закінчення дії кредитного договору у зв'язку зі смертю боржника, 30 листопада 2015 року, спростовуються умовами кредитного договору, яким не передбачено строку дії картки на ім`я ОСОБА_8, та встановленими судами обставинами, зокрема щодо дати внесення останнього щомісячного платежу 10 грудня 2013 року та виникнення у банку права вимоги за кредитним договором з 25 квітня 2014 року (91-й день з моменту виникнення порушення зобов'язань по погашенню заборгованості). При цьому, продовження строку дії картки або видачу нової ОСОБА_8 банком під час розгляду справи не доведено, тому суди правильно встановили виникнення у банку права вимоги за вказаним кредитним договором, з урахуванням його умов, саме з 25 квітня 2014 року.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що банком пред'явлено вимоги до спадкоємців в межах строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, спростовуються встановленими судами обставинами, згідно яких право вимоги у позивача, який не знав і не міг знати про відкриття спадщини виникло з 25 квітня 2014 року, у зв'язку з чим положення частини третьої статті 1281 ЦК України судами застосовано правильно.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах рішень.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Каховського міськрайонного Херсонської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська