Справа № 640/6814/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2018 року
Київський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Нев'ядомського Д.В.
при секретарі Гончарові О.В.,
Свій позов мотивували тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.09.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 1400.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті , складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.
В судове засідання представник позивача не з»явився, просив справу розглядати без його участі.
Представник відповідача ОСОБА_2О в судовому засіданні позов не визнав , надав відзив на позовну заяву та просив застосувати строк позовної давності.
Вислухавши пояснення представника відповідача , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.09.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 1400.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.09.2006 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1, останній платіж був внесений 03.10.2015 року у розмірі 19 гривень, представник відповідача категорично заперечував щодо внесення відповідачем за рахунок погашення заборгованості зазначеної суми, зазначив що відповідач останній раз погашав заборгованість 16.01.2009 року.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова було витребувано з Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» відомості яким чином, з якої картки чи якою особою особисто були внесені кошти 03.10.2015 року в розмірі 19 гривень, та в розмірі 80 гривень 12.02.2009 року в рахунок погашення заборгованості за №б/н від 09.09.2006 року ОСОБА_1 із наданням відповідних підтверджень з якої картки було поповнено, та кому картка належить.
На адресу суду надійшли виписки за період з 01.01.1999 по 23.09.2018 року по картці , 03.10.2015 року відповідач не погашала борг, 19 гривень надійшли за рахунок відповідного погашення простроченої заборгованості з картки 51**59.
Відповідно до ч.1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.
Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.
Така правова позиція була висловлена Верховним Судом в постановах від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та від 9 листопада 2016 року у справі за № 6-1457цс16.
Таким чином, суд вважає, що автоматичне списання банком коштів з рахунку відповідачки в рахунок погашення заборгованості за кредитом не може свідчити про визнання нею свого боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності так як доказів того, що таке списання відбувалося за згодою останньої позивачем суду не надано.
За таких обставин, оскільки погашення заборгованості за договором б/н від 09.09.2006 року було здійснено відповідачкою 16.01.2009 року в сумі 1160 гривень , проте ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 18 квітня 2018 року, автоматичне погашення заборгованості не може розцінюватись як добровільне погашення боргу, що перериває перебіг позовної давності, то суд вважає, що позивач подав позов з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності та ст.258 ЦК Україниоднорічного строку позовної давності по вимогах щодо сплати пені та штрафу.
Таким чином, оскільки позивачем пропущено строки позовної давності і представником відповідачки заявлено клопотання про застосування до вимог позивача таких строків, то суд визнає за необхідне у задоволенні позову відмовити.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 7, 10, 76, 141, 244-245, 259 ЦПК України, -
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.
Повний текст складений 05.12.2018 року.
Суддя: Д.В.Нев"ядомський