ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5220/17
Провадження № 2/362/490/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:головуючого - судді С. В.,Корнієнка, за участю секретаря судового засідання І.А. Лагути,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вимогами про стягнення з відповідача, як дружини позичальника ОСОБА_3, заборгованості за договором позики в розмірі 9000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 4 жовтня 2017 року становить 240 300 грн. та понесені нею судові витрати.

Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що між нею та чоловіком відповідача у березні 2001 року було укладено усний договір позики, згідно якого останній отримав від неї у борг 10 000 доларів США та зобовязувався їх повернути з виплатою процентів. До своєї смерті 7 листопада 2016 року ОСОБА_3 та відповідач на сьогоднішній день повернули їй лише 1000 доларів США. Оскільки ОСОБА_3 не повертав їй решті коштів, вона звернулася до Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за шахрайські дії. Під час надання ним та відповідачем пояснень, останні підтвердили факт отримання 10000 доларів США, зазначили, що повернули 4000 доларів США, та залишок в розмірі 6000 доларів США повернуть. Нею направлялися вимоги щодо повернення коштів ОСОБА_3, проте останній вимоги не виконав. Оскільки ОСОБА_3 помер, вона вважає, що відповідач, який в силу закону прийняв спадщину від боржника, має повернути їй отримані чоловіком кошти в борг.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із положеннями ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Положеннями ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до положень ч.1 т 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів, такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі 6-1967цс15 від 11.11.2015 року.

У відповідності до висновку за матеріалами перевірки від 23.07.2013 року по заяві позивача, 19.07.2013 року вона звернулась до Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області з письмовою заявою, в якій вона вказала на те, що її брат ОСОБА_3 забрав гроші за продану квартиру, яка належала її чоловіку ОСОБА_4 та відмовляється їх повертати. Під час отримання пояснень ОСОБА_3 та його дружина відповідач у справі, підтвердили факт отримання 10000 доларів США, зазначивши, що повернули 4000 доларів США та залишок в розмірі 6000 доларів США віддадуть в подальшому. (а.с.9, 20, 21).

Згідно довідки Мархалівської сільської ради № 354 від 15 вересня 2017 року станом на 07.11.2016 року разом з ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1 «а», його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_5 (а.с. 13).

Позивачем направлялася претензія відповідачеві ОСОБА_2 щодо повернення взятих її чоловіком ОСОБА_3 коштів в борг (а.с.14, 16).

Враховуючи наведене та вимоги ст.203 ЦК України, яка передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, суд, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог через недотримання сторонами письмової форми при укладенні відповідного правочину.

Суд також зазначає, що позивачем в судовому засіданні не доведена не можливість виконання Васильківською районною державною нотаріальною конторою, якою заведена спадкова справа № 74/2017 до майна померлого ОСОБА_3, покладених на неї , в тому числі положеннями ст.1281 ЦК України, обовязків, щодо реалізації предявлених ним, як кредитора, до відповідача вимог.

Керуючись ст.ст. 203, 202, 207, 215, 526, 530, 1044, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 141, 263, 264, 265, 273 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги або по закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Корнієнко С.В.