Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 461/1549/14-ц

провадження № 61-7238зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

розглянувши без повідомлення та виклику учасників справи заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2014 року за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та стягнуто з нього на її користь 270 410 грн грошової компенсації у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Посилаючись на те, що відповідачем вказане судове рішення виконане лише у жовтні 2014 року та враховуючи, що у зв'язку із знеціненням грошових коштів їй заподіяні збитки, просила суд стягнути з відповідача на її користь 24 000 грн інфляційних втрат, 360 грн як три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання на підставі статті 625 ЦК України.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на її користь 24000 грн інфляційних втрат, 360 грн як три проценти річних за прострочення грошового зобов'язання і 243,60 грн судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 року залишено без змін.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України рішення щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначених підстав подання заяви ОСОБА_4 надає судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року, від 05 червня 2013 року, від 25 червня 2015 року, від 20 квітня 2016 року, від 25 травня 2016 року, ухвалу Верховного Суду України від 09 червня 2010 року та постанову Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (справа № 6-2759цс15).

Ухвалою Верховного Суду України від 15 вересня 2016 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Галицького районного суду м. Львова.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 3 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

7 лютого 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 5 квітня 2018 року справу призначено до розгляду.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 року і залишити в силі рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за

змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності

судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3605 ЦПК України, якщо обставини, які стали підставою перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно, є підстави для відмови у задоволенні заяви.

Суди встановили, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2014 року у справі про поділ спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно: визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1 та стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 270 410 грн грошової компенсації у зв'язку з припиненням права позивача на частку у спільному майні; визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки «Москвич-412», гараж НОМЕР_1 у автогаражному кооперативі «Аерофлот» та грошові заощадження з відсотками.

19 березня 2014 року на виконання указаного рішення суду Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 270 410 грн грошової компенсації.

27 березня 2014 року старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції (далі - Галицький ВДВС Львіського МУЮ) відкрито виконавче провадження з примусового виконання даного виконавчого листа.

16 жовтня 2014 року головним державним виконавцем Галицького ВДВС Львівського МУЮ прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням боржником 15 жовтня 2014 року в повному обсязі рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2014 року.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги про

стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, виходив із того, що оскільки відповідач виконував рішення суду періодичними платежами, останній з яких сплатив у жовтні 2014 року, тому він зобов'язаний відшкодувати позивачу інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення з нього на користь позивача 270 410 грн грошової компенсації у зв'язку з припиненням права позивача на частку у спільному майні та три проценти річних за прострочення грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

У наданих для порівняння рішенні від 5 червня 2013 року та ухвалі від 25 червня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах про повернення авансу у зв'язку з відмовою укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна виходив із того, що до спірних правовідносин положення частини другої статті 625 ЦК України не застосовуються.

В ухвалі Верховного Суду України від 9 червня 2010 року в справі про відшкодування майнової та моральної шкоди, що заподіяна внаслідок залиття квартири, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення суми індексу інфляції, виходив із того, що норма частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором.

У справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилається заявник в обґрунтування своєї заяви про перегляд судових рішень, предмети спору є різними, встановлені фактичні обставини, також є різними, що не дає підстав для висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року, від 20 квітня 2016 року та від 25 травня 2016 року не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення судів попередніх інстанцій та направив справи на новий розгляд з передбачених статтею 338 ЦПК України підстав, у зв'язку з порушенням норм

процесуального права, оскільки судами неповно з'ясовані обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

У наданій для порівняння постанові від 20 січня 2016 року (справа

№6-2759цс15) Верховний Суд України здійснював перегляд справи, у якій виник спір у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду про зобов'язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та дійшов висновку, що до спірних правовідносин, які виникли у зв'язку з невиконанням судового рішення, не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Порівняння з висновком, який в своїй постанові зробив Верховний Суд України, із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про невідповідність судових рішень викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки правовідносини у судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, та у постанові, яка надана як приклад, не є подібними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що обставини, які стали підставою для перегляду справи у зв'язку з неоднаковим застосуванням судами статті 625 ЦК України та невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначеної норми матеріального права не підтвердились, а тому відповідно до частини першої статті 3605 ЦПК України у задоволені заяви слід відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, пунктом 1 частини першої статті 355 та статтями 355, 3603, 3605 ЦПК України(в редакції, яка діяла на момент подання заяви), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 03 вересня 2015 року відмовити.

Постанова є остаточною і може бути переглянута лише з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді : Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В. І. Крат