СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
Провадження №2/760/1822/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

22 березня 2018 року в місті Києві

Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

-представник Позивача - ОСОБА_2;

-представник Відповідача - Шерстюк Т.В.

ІІ. Описова частина

У серпні 2017 року Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з позовними вимогами про:

-стягнення заборгованості із заробітної плати за 2013 рік у сумі 1176,56 гривень;

-стягнення заборгованості із заробітної плати за 2015 рік у сумі 14876,61 гривень;

-стягнення заборгованості із заробітної плати за 01 грудня 2015 року в сумі 149,99 гривень;

-стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час затримки з 01.12.2016 по день фактичного розрахунку при звільненні;

-стягнення з Відповідача компенсації збитків від інфляції за час невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за 2015 та 2016 роки в сумі 2687,50 гривень.

13 лютого 2018 року постановлена ухвала про залишення без розгляду позовних вимог щодо:

-стягнення заборгованості із заробітної плати за 2013 рік у сумі 1176,56 гривень;

-стягнення заборгованості із заробітної плати за 2015 рік у сумі 14876,61 гривень.

22 березня 2018 року представник Позивача подала заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення з Відповідача компенсації збитків від інфляції за час невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за 2015 та 2016 роки в сумі 2687,50 гривень, і провадження у справі в цій частині було закрите.

Обгрунтовуючи свій позов Позивач вказує, що з 06.11.2001 він працював на посадах машиніста різальних машин та пресувальника дільниці підготовки паперу Державного підприємства «Державна картографічна фабрика». На підставі наказу Державного агентства земельних ресурсів України №05 від 09.01.2013 ДП «Державна картографічна фабрика» перереєстроване в Виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр Державного земельного кадастру».

На сьогодні, як вказує Позивач, ДП «Державна картографічна фабрика» перебуває у стані припинення, а її правонаступником є ДП «Центр державного земельного кадастру».

Позивач вказує, що 01 грудня 2915 року він був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням філією законодавства про працю (невиплата заробітної плати) згідно з наказом №49-к від 30.11.2015.

Позивач у позові зазначає, що у день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку:

-не виплачена заборгованість із заробітної плати за 2013 рік;

-не виплачена заборгованість із заробітної плати за січень-листопад 2015 року;

-не виплачена заробітна плата за 01 грудня 2015 року (останній робочий день);

-не виплачена компенсація за невикористану відпустку а також вихідна допомога при звільненні.

У зв'язку з цим Позивач просив стягнути з Відповідача заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який він розрахував з суми середньоденного заробітку в розмірі 149,99 гривень.

У судовому засіданні представник Позивача зазначив, що після відкриття провадження у справі Відповідач погасив заборгованість із заробітної плати за 2013 та 2015 роки, проте не визнає наявність заборгованості за останні робочий день - 01 грудня 2015 року. Крім того, представник Позивача відмовилась від позовних вимог про стягнення з Відповідача компенсації збитків від інфляції за 2015 та 2016 роки в сумі 2687,50 гривень.

Підтримала вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати за 01 грудня 2015 року та просила стягнути середній заробіток за час розрахунку про звільненні за період до дня ухвалення судового рішення.

Представник Відповідача заперечувала наявність заборгованості перед Позивачем за 01 грудня 2015 року, наполягаючи на тому, що вказаний день для Позивача не був робочим, згідно з табелем робочого часу за 01.12.2015 він не працював, а тому і заробітна плата у вказаний день йому не нараховувалась.

Вся інша заборгованість перед Позивачем погашена, вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлені з пропуском строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, а тому підстав для задоволення позову немає.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 наказом №49-к від 30.11.2015 звільнений з роботи з роботи на посаді машиніста різальних машин дільниці підготовки паперу Виробничого підрозділу «Вінницька картографічна фабрика ДП «Центр державного земельного кадастру» з 01.12.2015.

Безспірним є той факт, що під час звільнення з Позивачем не було проведено повного розрахунку, і заборгованість із заробітної плати за 2013 рік була виплачена йому 21.12.2017 (платіжне доручення №1729), а заборгованість із заробітної плати за січень-листопад за 2015 рік, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку в розмірі 14876,61 гривень виплачена 23.12.2017 (платіжне доручення №1787).

Спірним в даному випадку є наявність заборгованості з виплати Позивачу заробітної плати за 01 грудня 2015 року.

Встановлено, що Позивач був звільнений з роботи саме з 01 грудня 2015 року.

Відповідно до ст. 241-1 КЗпП строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Отже, якщо в наказі на звільнення зазначено «звільнити з 01 грудня», працівник вважається звільненим з наступного дня після того дня, з якого починається строк звільнення.

Зазначене підтверджується і п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом від 29.07.1993 № 58, де прямо зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи. Тобто день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Той факт, що 01 грудня 2015 був робочим днем для ОСОБА_1 підтверджується і відомостями Пенсійного фонду України, згідно з якими в грудні 2015 року у нього був 1 робочий день.

Посилання представника на те, що Позивач 01 грудня 2015 року фактично роботу не виконував, оскільки графіком роботи для нього цей день був визначений як неробочий належними доказами не підтверджується. Зокрема, представником Відповідача не надано суду затвердженого графіку роботи для ОСОБА_1 на листопад-грудень 2015 року, який би підтверджував даний факт. Сторона Позивача в той же час наполягає на тому, що 01 грудня 2015 року ОСОБА_1 перебував на робочому місці, виконував виробничі завдання, а при звільненні у вказаний день отримав трудову книжку, взяв участь в інших діях, пов'язаних з оформленням його звільнення.

Таким чином, суд вимушений критично віднестись до пояснень сторони Відповідача і вважає необхідним стягнути з нього на користь Позивача заборгованість із заробітної плати за останній робочий день 01 грудня 2015 року.

Визначаючи розмір заборгованості, суд виходить із розрахунку, наданого Відповідачем, згідно з яким середньоденний заробіток Позивача за останні 2 місяця перед звільненням становить 138,45 гривень. Таким чином, саме в такому розмірі підлягає стягненню з Відповідача заборгованість із заробітної плати на користь Позивача.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що основну частину заборгованості перед ОСОБА_1 Відповідач погасив лише 21 та 23 грудня 2017 року, а заборгованість за останній робочий день Позивача досі не погашена, суд вважає необхідним задовольнити вимоги про стягнення середнього заробітку при звільненні за період з 02.12.2015 по день ухвалення рішення.

Період затримки розрахунку при звільненні становить 579 робочих днів, і сума заборгованості становить:

138,45 грн х 579 = 80162,55 гривень

Беручи до уваги, що Позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, стягненню з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь держави підлягають судові витрати в сумі 803,01 гривень.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 138,45 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 грудня 2015 року по 22 березня 2018 року в розмірі 80162,55 (вісімдесят тисяч сто шістдесят дві грн 55 коп.) гривень.

2.Стягнути з Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь держави судові витрати в сумі 803,01 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1;

Відповідач: Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», адреса: м. Київ, вул. Народного ополчення, 3; код юридичної особи 21616582.

Суддя: