Справа № 720/165/18
Провадження № 2/720/258/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Постолатій К.Р.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тарасовецької сільської ради Новоселицького району про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 31 травня 2017 року помер її чоловік ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. Центральна, № 71 в с. Тарасівці Новоселицького району. Спадщину вона прийняла своєчасно як спадкоємець за законом. Однак, оскільки спадкодавець не отримав при житті свідоцтво про право власності на нерухоме майно, вона не може оформити на себе право власності на спадщину. Просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння в порядку спадкування.

В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що по вул. Центральна (колишня Леніна), № 71 в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А» та господарських споруд.

Згідно записів погосподарської книги сільської ради земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,23 га знаходилась у користуванні ОСОБА_2 та була надано для будівництво та обслуговування житлового будинку, що підтверджується довідкою Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 28 від 05 січня 2018 року.

Вказане домоволодіння побудовано подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до 1980 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровано в погосподарській книзі сільської ради із наданням відповідної адресної частини.

Станом на 1990-1991 роки відносилося до категорії службових дворів головою якого був ОСОБА_2.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування.

Правові акти чинні на час проведення будівництва пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Так, порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції 1969 року, діюча на час побудови домоволодіння, передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже за змістом вищевказаних норм закону, кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, крім окремих речей кожного з подружжя.

З свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 288087 від 08 серпня 1976 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали свій шлюб 08 серпня 1976 року.

Зважаючи на те, що домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді за ОСОБА_2 на час коли останній перебував у шлюбі з ОСОБА_1, то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них.

Після смерті 31 травня 2017 року ОСОБА_2 відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Спадщину після смерті ОСОБА_2 своєчасно прийняла ОСОБА_1 як спадкоємець за законом 1 черги, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Тарасовецької сільської ради Новоселицького району № 31 від 05 січня 2018 року.

Син спадкодавця ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Однак, у звязку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом 1 черги після смерті ОСОБА_2, інші спадкоємці спадщину не прийняли, відповідач позов визнав, то право власності на спадщину слід визнати за ним.

На підставі ст.ст. 328, 1223, 1241, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 197, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А», літніх кухонь літера «Б», «Г», гаражу літера «В», сараю літера «Д», вбиральні літера «Е», погребу літера «Пг», колодязя № 1, огорожі № 2-4 та яке розташовано по вул. Центральна, № 71 в с. Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: