Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 645/9419/15-ц

провадження № 61-2484св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - агентство нерухомості «Бульвар»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Пшенічної Л. В., Кіпенко І. С., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 році фізична особа - підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - агентство нерухомості «Бульвар», про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 серпня 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір № 175 «Про надання інформаційно-консультативних послуг». В цей же день ОСОБА_2 оглянув квартиру АДРЕСА_1 вартістю 33 000 доларів США. Вартість послуг виконавця при цьому становила еквівалент 1 600 доларів США.

18 вересня 2015 року ОСОБА_2 придбав вказану вище квартиру, проте всупереч умовам договору не сплатив позивачеві вартість наданих йому послуг .

Ураховуючи наведене, просила стягнути з ОСОБА_2 вартість наданих інформаційно-консультаційних послуг у розмірі 34 556 грн 96 коп., що відповідає 1 600 доларів США, штраф у розмірі 10 367 грн 09 коп., та пеню 0,1 % від вартості послуг за кожен день прострочення зобов'язання, що за 40 днів становить 1 381 грн 76 коп.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 вартість наданих інформаційно-консультаційних послуг у розмірі 34 556 грн 96 коп. та штраф за прострочку виконання зобов'язання у розмірі 10 367 грн 09 коп., а всього стягнуто 44 924 грн 05 коп. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до договору замовник, яким є відповідач, зобов'язаний не вступати у відсутність виконавця в контакт з потенційним продавцем об'єкта нерухомості, інформацію про який він отримав від виконавця, сплатити виконавцю винагороду за надану послугу в розмірі 5 % від вартості майна, яка становить не менше 1500 доларів США.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28 липня 2016 року змінено. Скасовано рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 вартості наданих інформаційно-консультаційних послуг у розмірі 34 556 грн 96 коп., штрафу за прострочку виконання зобов'язання у розмірі 10 367 грн 09 коп., а всього 44 924 грн 05 коп. Вирішено питання про розподіл судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що зпозовом до суду звернулася ОСОБА_1, в особі якої діяло агентство нерухомості «Бульвар», але вона не є стороною в договорі і ОСОБА_2 не має перед нею ніяких зобов'язань. Тому право ОСОБА_1 не порушено і не підлягає захисту, оскільки вона є неналежним позивачем, а тому немає підстав для задоволення позову.

У листопаді 2016 року ФОП ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року та залишити в силі рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 28 липня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець, саме її ідентифікаційний код вказано на печаті, яка стоїть на прізвищі ОСОБА_1 на договорі. Зазначивши, що вона надавала ОСОБА_2 послуги інформаційно-консультаційного характеру, а назва агенції нерухомості - «Бульвар» номінальна.

У січні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в яких просить залишити без задоволення касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1, а рішення апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 лютого 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 06 серпня 2015 року між агентством нерухомості «Бульвар» в особі СПД ФОП ОСОБА_1 як виконавцем та ОСОБА_2 як замовником укладено договір № 175 «Про надання інформаційно-консультаційних послуг».

Згідно з п. 2.2 договору замовник зобов'язався не вступати у відсутність виконавця в контакт з потенційним продавцем об'єкта нерухомості, інформацію про який отримав від виконавця, сплатити виконавцю надані послуги, які згідно з п. 3.2 договору складають 5 % від вартості об'єкта нерухомості, але не менше суми, еквівалентної 1 500 доларів США.

18 вересня 2016 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру № 59 у будинку 24 на вулиці Данілевського в місті Харкові, на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2015 року.

Зобов'язання виникають з цивільних прав і обов'язків, підставами виникнення яких є - договори та інші правочини, як зазначено у статті 11 ЦК України.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Апеляційний суд, досліджуючи докази у справі, зокрема вищезазначений договір від 06 серпня 2015 року № 175 дійшов висновку про те, що виконавцем за договором є агентство нерухомості «Бульвар», а замовником є ОСОБА_2, у якого відповідно до п. 2.2.5 виникає зобов'язання оплатити послуги виконавця.

За змістом статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення містяться в частинах першій, другій та третій статті 12 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

За таких обставин, апеляційний суд, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не є належним позивачем, оскільки з договору , на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача вартість передбачених договором послуг, вбачається, що він укладений між юридичною особою Агентством нерухомості «Бульвар» та ОСОБА_2, тому право позивача не порушено і не підлягає захисту.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель В. М. Коротун
В. П. Курило