Справа № 369/8140/17 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/822/18 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 28.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Державної іпотечної установи на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А :

у липні 2017 року позивач - Державна іпотечна установа звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 13 квітня 2010 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про іпотечний кредит №27.3/000346/10-НВД (далі - Договір про іпотечний кредит), за умовами якого Банк надав Відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 320 000,00 грн., строком погашення не пізніше 13 квітня 2025 р. зі сплатою 20,0% річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за Договором про іпотечний кредит між Банком та ОСОБА_3, був укладений Договір поруки №27.3/000346/П01/10-НВД від 13 квітня 2010 року.

11 лютого 2011 року між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір відступлення права вимоги №3/11, згідно якого Банк передав Позивачу всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит, Іпотечним договором та Договором поруки.

Станом на день подачі позову, відповідач ОСОБА_2 на сплатив суму заборгованості за Договором про іпотечний кредит.

Відповідно до пункту 2.4 Договору про іпотечний кредит, відповідач ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно до 13 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, здійснювати погашення Кредиту рівними частинами в сумі не менше 1 777,78 грн. та сплачувати відсотки, нараховані Кредитором на залишок заборгованості за Кредитом, відповідно до Графіку погашення Кредиту. Останню сплату чергового платежу Позичальник зобов'язався здійснити не пізніше 13 квітня 2025 року. Проте, відповідачем порушені вищезазначені умови Договору про іпотечний кредит, а саме неналежно сплачуються чергові платежі.

Відповідно до пункту 6.1 Договору про іпотечний кредит, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим Договором.

Пунктом 5.3.3 Договору про іпотечний кредит встановлено, що відповідач зобов'язаний у разі порушення умов Договору про іпотечний кредит та/або Іпотечного договору на вимогу Кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою врахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій.

Згідно до пункту 6.2 Договору про іпотечний кредит, за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, відповідач зобов'язувався сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Пунктом 1 Договору поруки встановлено, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за Договором про іпотечний кредит.

Відповідно до пункту 3.2 Договору поруки, відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_2 умов Договору про іпотечний кредит.

Позивач також зазначив, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2017 року по справі №759/13192/15-ц про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит з ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги Державної іпотечної установи задоволено у повному обсязі, а саме ухвалено стягнути на користь Позивача заборгованість (за період з 13.04.2010 р. по 08.07.2015 р.) за Договором про іпотечний кредит в сумі 196 383,41 грн., а саме: по основній сумі боргу - 177 777,60 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 11 756,14 грн., пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 1 222,41 грн., інфляційні втрати - 5 627,26 грн. Також з відповідачів було стягнуто на користь Державної іпотечної установи відшкодування судових витрат з оплати судового збору 981 грн. 91 коп. з кожного.

Враховуючи викладене вище, за порушення умов Договору про іпотечний кредит в період з 09.07.2015 р. по 31.05.2017 р. нарахована заборгованість за кредитом складає 207 682, 28 грн. (двісті сім тисяч шістсот вісімдесят дві гривні двадцять вісім копійок), а саме нараховані відсотки - 62 538,72 грн., пеня - 145 143, 56 грн.

Отже, станом на 31.05.2017 р. за порушення умов Договору про іпотечний кредит нарахована заборгованість за кредитом складає: нараховані відсотки - 62 538, 72 гри., пеня - 145 143, 56 грн.

Тому позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Договором про іпотечний кредит у сумі 207 682, 28 гри., а саме: нараховані відсотки - 62 538, 72 грн. та пеню - 145 143, 56 грн. А також, стягнути з відповідачів на користь Державної іпотечної установи судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Договором про іпотечний кредит що складається з нарахованих відсотків у розмірі 62 538,72 грн. та пені у розмірі 20 000,00 грн., а всього 82 538,72 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи судовий збір у розмірі 800 грн. з кожного. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач - Державна іпотечна установа звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення в частині зменшення суми стягнення пені, просить в цій частині рішення змінити, стягнувши солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по пені в сумі 145 143,56 гривень. Зокрема, в доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що вирішуючи питання про стягнення пені, суд першої інстанції не мав правових підстав для зменшення заявленого у позові розміру неустойки за невиконання грошового зобов'язання до розміру стягнутих відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що відповідно до долученого до справи розрахунку заборгованості, заявлена у позові пеня в сумі 145 143,56 грн. нарахована позивачем за період з липня 2015 року по квітень 2017 року та складається з:

17 213,88 грн. - пеня за несплату відсотків;

127929,68 грн. - пеня, нарахована на суму стягнуту за рішенням Апеляційного суду Київської області.

Зазначає також, що позивачем не пропущено строк позовної давності по вимогам про стягнення пені, оскільки вважає, що такий строк переривався у зв'язку з поданням у серпні 2015 року позову до суду про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитним договором, в тому числі і пені.

Відповідач ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати рішення в частині стягнення з відповідачів на користь позивача пені у розмірі 20 000 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині - відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що визначений судом розмір пені є необґрунтованим та недоведеним зі сторони позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб - учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги відповідача ОСОБА_2 та Державної іпотечної установи слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення, що переглядається, зазначеним нормам закону не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність покладення солідарного обов'язку відповідачів перед позивачем за порушенням умов Договору про іпотечний кредит, що полягає у стягненні сум відсотків у розмірі 62 538,72 грн. та пені 145 143, 56 грн. В той же час, застосувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд першої інстанції зменшив розмір неустойки у вигляді пені до 20 000 грн.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 квітня 2010 року між ПАТ « Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит № 27.3/000346/10-НВД (далі також - договір ), за умовами якого банк надав відповідачу в кредит грошові кошти в сумі 320 тис. зі строком погашення не пізніше 13 квітня 2025 року та сплатою 20% річних.

Відповідно до п. 1.1 договору, кредитор зобов'язався надати позичальнику на умовах, цього договору грошові кошти в сумі 320 тис. грн, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 320 тис. грн, а також сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 20,0 відсотків річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору, кредит надано зі строком погашення не пізніше 13 квітня 2025 на набуття у власність окремої квартири з метою постійного проживання, відповідно до договору про участь у Фонді фінансування будівництва № ДУ 01 0201634/10 від 13 квітня 2010 року.

Пунктом п. 1.5. договору передбачено, що детальний розпис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суму щомісячних платежів з повернення кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, визначено цим договором та додатком № 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.4 договору позичальник зобов'язався щомісячно до 13 числа кожного місяця починаючи з наступного після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі не менше 1777,78 грн та сплачувати відсотки нараховані кредитором на залишок заборгованості за кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_2, відкритий у кредитора. Останню сплату чергового платежу здійснити не пізніше 13 квітня 2025 року.

Згідно з пунктом 4.2 договору, достроковим частковим погашенням кредиту вважається сплата позичальником чергових платежів у розмірах більших ніж це передбачено графіком погашення, але таким чином, щоб в структурі платежу сума погашення кредиту була кратною розміру частини кредиту визначеної у п. 2.4 цього договору. Платежі які надходять від позичальника на погашення кредиту, що перевищують суму кратного розміру частини кредиту, визначеної у п. 2.4 цього договору, зараховується на поточний рахунок позичальника, вказаний у п. 2.3 цього договору. Виключенням є лише випадки, коли суми перевищення включають прострочені платежі по кредиту та/або відсоткам та/або пеню на прострочені платежі.

Відповідно до п. 4.8. договору здійснення дострокового часткового погашення кредиту у поточний платіжний період не звільняє позичальника від сплати чергового платежу у наступний період.

Кредитор зобов'язаний, згідно з п. 5.1.3. договору в разі відступлення права вимоги за цим договором Державній іпотечній установі у п'ятиденний термін письмово повідомити про це позичальника.

Пунктом 5.2.4. договору встановлено право кредитора вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь - яких зобов'язань за цим договором або за іпотечним договором, в тому числі, але не виключно у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотками за користування кредитом понад двох місяців.

Згідно з п. 5.3.3 договору, позичальник зобов'язаний у разі порушення умов цього договору та/або іпотечного договору на вимогу кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, комісійної винагороди в разі, якщо дострокове погашення відбувається в межах строку, передбаченого п. 4.1. цього договору.

Відповідно до п. 6.2. договору, за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 6.4 встановлено, що виконання позичальником вимог кредитора щодо дострокового повернення суми кредиту та інших платежів відповідно до п. 5.2.4. цього договору повинно бути здійснено протягом 30 календарних днів з дати направлення такої вимоги.

У забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором про іпотечний кредит між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 27.3/000346/ПО1/10-НВД від 13 квітня 2010 року (далі також - договір поруки).

Відповідно до п. 1 умов цього договору поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 27.3/000346/10-НВД від 13 квітня 2010 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

Пунктом 2.1.1. договору поруки встановлено, що кредитор у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит, протягом 5 робочих днів з дня невиконання має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Ці вимоги є обов'язковими для виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов'язання за договором про іпотечний кредит.

11 лютого 2011 року між Державною іпотечною установою та банком був укладений договір відступлення права вимоги № 3/11 на підставі якого банк передав позивачу всі права вимоги за договором про іпотечний кредит, іпотечним договором та договором поруки.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим Державна іпотечна установа раніше вже зверталась із позовними вимогами про стягнення з відповідачів заборгованості за договором.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2017 було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за іпотечним договором в сумі 196383.41 грн., а саме: основна сума боргу - 177777.60 грн.; нараховані відсотки - 11756.14 грн.; пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 1222.41 грн.; інфляційні втрати - 5627.26 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2017 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2017 року скасовано. Ухвалене нове рішення. Позов Державної іпотечної установи задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за іпотечним договором в розмірі 196383,41 грн., в тому числі: основної суми боргу в розмірі 177777,60 грн.; нарахованих відсотків в розмірі 11756,14 грн.; пені за прострочення сплати кредитних коштів в розмірі 1222,41 грн.; інфляційних втрат в розмірі 5627,26 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 981,91 грн. В решті позову відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом, Державна іпотечна установа просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з 09 липня 2015 року по квітень 2017 року, яка складається з 62 538,72 грн. - нарахованих за вказаний період відсотків; 145 143,56 грн. - пені. При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, пеня в розмірі 145 143,56 грн. в свою чергу має такі складові: 17 213,88 грн. - пеня за несплату відсотків; 127929,68 грн. - пеня, нарахована на суму боргу (189 533,74 грн.) стягнуту за рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 листопада 2017 року.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За умовами частини третьої статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною першою статті 549, частиною другою статті 551 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно до пункту 6.2 Договору про іпотечний кредит, за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, відповідач зобов'язувався сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тлумачення частини третьої статті 551 ЦКсвідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов'язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача про те, що зменшуючи розмір неустойки до 20 000 гривень, суд першої інстанції помилково вважав, що розмір пені є неспівмірним із розміром основного боргу та відповідно значно перевищує розмір збитків.

При цьому, місцевий суд не звернув уваги на те, що пеня нарахована позивачем за вказаний період на різні види заборгованості, окремо на суму нарахованих і несплачених відсотків за договором в розмірі 62 538,72 грн. (пеня 17 213,88 грн.) та окремо на суму невиконаного зобов'язання по погашенню заборгованості в сумі 189 533,74 грн. (пеня 127929,68 грн.)

Таким чином, розмір пені в жодному разі не перевищує суму основного зобов'язання. Оскільки інших обставин, які мають істотне значення для зменшення розміру пені судом не встановлено, відсутні підстави для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2, колегія суддів їх відхиляє, оскільки скаржником не наведено законних підстав для відмови в задоволенні вимог про стягнення пені.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги позивача в частині переривання строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення неустойки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З матеріалів справи вбачається, що з даним позовом Державна іпотечна установа звернулась до суду 28.07.2017 року. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог Державної іпотечної установи в частині стягнення пені лише за період з 01 серпня 2016 року по квітень 2017 року (в межах заявлених позовних вимог). Таким чином, розмір пені, нарахованої на суму прострочених відсотків за вказаний період становить 9727,72 гривень, а розмір пені, нарахованої на суму невиконаного зобов'язання по погашенню заборгованості становить 38 019,36 гривень. Загальний розмір пені, яка підлягає до стягнення на користь позивача складає 47 747,08 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В той же час, відповідно до положень ч. 4 суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Стягуючи солідарно заборгованість з обох відповідачів, суд першої інстанції зазначив, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором, зокрема по зобов'язанням, які виникли за період, зазначений у позові.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Згідно ч.1 ст. 553 цього Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За правилом ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 13 квітня 2025 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

У зв'язку з порушенням боржником графіку погашення платежів та невиконанням своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит з липня 2015 року, кредитор згідно з пунктом 2.1.1. договору поруки мав пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Аналіз положень статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій цієї статті) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14.

Так, місцевим судом залишено поза увагою, що пунктом 2.1.1. договору поруки встановлено, що у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит(п. 5.3.2.) кредитор мав пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Тому, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, за наведеними вище висновками щодо застосування норм права, колегія суддів, не зважаючи на доводи позивача, дійшла висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором у даному конкретному випадку, позивачем повинно було пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, тобто з липня 2015 року.

Оскільки ж позивач протягом строку дії поруки не звернувся з відповідною вимогою до поручителя, порука по цих зобов'язаннях є припиненою.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити частково обидві апеляційні скарги з огляду на обґрунтованість їх доводів в частині безпідставності зменшення пені, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з боржника ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за іпотечним договором за період з 09 липня 2015 року по квітень 2017 року (з урахуванням спеціального строку позовної давності по пені) в сумі 110285 гривень 80 копійок, що складається з нарахованих відсотків у розмірі 62 538,72 гривень та пені у розмірі 47 747,08 гривень.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи слід стягнути судовий збір в сумі 6380,96 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ІДН НОМЕР_1) на користь Державної іпотечної установи (01133, Київ, бул. Лесі Українки, б. 34, ідентифікаційний код 33304730) заборгованість в загальному розмірі 110285 (сто десять тисяч двісті вісімдесят пять) гривень 80 копійок, що складається з нарахованих відсотків у розмірі 62 538,72 гривень та пені у розмірі 47747,08 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ІДН НОМЕР_1) на користь Державної іпотечної установи (01133, Київ, бул. Лесі Українки, б. 34, ідентифікаційний код 33304730) судовий збір 6380,96 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий

Судді: