Справа № 355/1158/18
Провадження № 2/355/652/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лисюка О.Д.

за участю секретаря судового засідання Ющенко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Бзівської сільської ради Баришівського району Київської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 ( в подальшому позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 ( відповідач 1), ОСОБА_3 ( відповідач 2), Бзівської сільської ради Баришівського району Київської області ( Відповідач 3), про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтовує тим, що 22.03.1994 року на підставі свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло, ОСОБА_4 ( батько), ОСОБА_5 ( мати), ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 стали співвласниками АДРЕСА_1 загальною площею 69,1 кв.м.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, його частку в квартирі в рівних долях у розмірі по 1/10 частці кожен фактично успадкували батьки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько - ОСОБА_4, після смерті якого, спадкове майно, а саме 3/10 частини квартири фактично прийняла дружина померлого, ОСОБА_5, та яка фактично стала співвласницею 3/5 частини АДРЕСА_1 загальною площею 69,1 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить право на нерухоме майно, а саме право на 3/5 частини вищевказаної квартири. На випадок своєї смерті покійна заповіту не складала.

У встановлений законом строк, спадщину прийняли позивач ОСОБА_1., її рідна сестра- відповідач ОСОБА_2. та сестра по материнській лінії ОСОБА_3

25.07.2018 року позивач звернулася до Баришівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак у видачі свідоцтва було відмовлено в зв'язку з тим, що право власності набуто на квартиру, а не на житловий будинок, що за своїм статусом є іншим об'єктом нерухомого майна та рекомендовано звернутися до суду.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги викладені в позовній заяві до суду підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити ( а.с.117)

Відповідач 1 - ОСОБА_2 в засідання не з'явилася, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги викладені в заяві до суду визнає в повному обсязі ( а.с. 67)

Представник відповідача 3 - Бзівська сільська рада Баришівського району Київської області в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Позовні вимоги визнають в повному обсязі ( а.с.72 ).

Відповідач 2 - ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, поважності причин своєї неявки суд не повідомила ( а.с.115).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

03 вересня 2018 року ухвалою судді Баришівського районного суду Київської області про відкриття провадження у справі та призначення справи за правилами загального позовного провадження було зобов'язано Баришівську районну державну нотаріальну контору надати Баришівському районному суду Київської області копію спадкової справи, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 ( а.с.73-114)

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

22.03.1994 року відповідно до розпорядження № 60 від 07.03.1994 року органу приватизації - госпрозрахункового бюро Державного комітету житлово-комунального господарства Баришівського району сім'ї ОСОБА_4 ( як працівнику радгоспу Тімірязєва) була передана в приватну власність АДРЕСА_1 , загальною площею 69,1 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 22.03.1994 року квартира передана в спільну сумісну власність ОСОБА_4 та членам його сім'ї: ОСОБА_5 ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ( а.с.28 ).

Факт родинних відносин підтверджується:

Копією свідоцтва про одруження ОСОБА_4 та ОСОБА_5. від 26.10.1976 року, актовий запис № 11 свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2 видане Марянівською сільською радою Хмельницького району Вінницької області ( а.с.21);

Копією свідоцтва про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_1 видане виконкомом Морозівської сільської ради Баришівського району НОМЕР_3 від 20.08.2004 року (а.с.13)

Копією свідоцтва про одруження ОСОБА_8 та ОСОБА_2 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського РУЮ Київської області (а.с.16)

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 21 рік помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про його смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 29 (а.с.20 )

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/5 частка нерухомого майно, а саме частина квартири АДРЕСА_1, де він був зареєстрований, постійно проживав разом з батьками і яка належала йому на праві спільної сумісної часткової власності. На випадок своєї смерті брат заповіт не складав та оскільки він постійно проживав з батьками в зазначеній вище квартирі, то спадкування відбулося за законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями 1 черги після смерті брата стали батьки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися оскільки за правилами ч.3 ст.1268 ЦК України прийняли спадщину як спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, після смерті сина та брата сторін, батьки фактично успадкували після його смерті по 1/10 частки у спільній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивачки - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про його смерть НОМЕР_4 від 13.10.2014 р., актовий запис №13 ( а.с.22). Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло нерухоме майно, а саме: частина АДРЕСА_1, яка набута ним в порядку приватизації у спільну часткову сумісну власність та фактичного спадкування 1/10 частини після смерті сина.

До кола спадкоємців першої черги після його смерті увійшли: дружина спадкодавця ОСОБА_5. та рідні діти: позивачка ОСОБА_1. та відповідачка ОСОБА_2. На момент смерті батька з ним постійно проживала та була зареєстрована лише мати сторін - ОСОБА_5. У встановлений законом шестимісячний строк ні позивачка, ні її сестра ОСОБА_2. із

заявою про прийняття спадщини не звертались, що свідчить про фактичну відмову від прийняття спадщини після смерті батька.

01.04.2015 року, ОСОБА_5. як дружина спадкодавця і спадкоємець І черги звертається до Баришівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( а.с. 26, спадкова справа нотаріуса № 137, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40036071 від 01.04.2015 року).

Однак, за життя вона не оформила свідоцтво про право на спадщину після смерті свого чоловіка оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5. померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть НОМЕР_5 від 24.03.2016 р., актовий запис № 8.( а.с.25)

Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої увійшло нерухоме майно, а саме: частина АДРЕСА_1, яка набута нею в порядку приватизації у спільну сумісну власність, та фактичного спадкування 1/10 частини після смерті сина та 3/10 частин після смерті чоловіка. Тобто враховуючи принцип рівності часток у разі поділу спільної сумісної власності, до складу спадщини увійшла частина квартири розміром 3/5 , яка складається із 1/5 частини набутої в порядку приватизації, 1/10 частина - після смерті сина та 3/10 частини - після смерті чоловіка.

На випадок своєї смерті покійна заповіту не складала, а тому спадкування відбулося за законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, до кола спадкоємців першої черги увійшли: позивач ОСОБА_1., відповідачка 1 - ОСОБА_2. та відповідачка 2 - ОСОБА_3

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 356/2016 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, у встановлений законом строк позивач ОСОБА_1. та відповідачка 1 ОСОБА_2. подали заяви про прийняття спадщини за законом до Баришівської районної нотаріальної контори (а.с.95-96), а відповідачка 2 ОСОБА_3 у строк передбачений ст. 1270 ЦК України подала заяву про свою відмову від спадщини, а тому, доля у спадщині відповідачки 2 розподіляється в рівних частинах між ОСОБА_1. та ОСОБА_2.

Окрім того судом встановлено, що вже після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5, рішенням виконкому Бзівської сільської ради № 39 від 22.11.2017 року з метою впорядкування адреси та з метою забезпечення прав громадян на приватизацію землі було змінено статус будинку на якому знаходиться спадкове майно та адресу житлових АДРЕСА_1. Згідно даного рішення, виконком фактично змінив статус двоквартирного житлового будинку на зблоковані житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами , які є різними житловими об'єктами і відповідно, належному сторонам нерухомому майну було присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1

Таким чином, сторони фактично стали власниками не квартири, а зблокованого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

30.11.2017 року за наслідками прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, Бзівська сільська рада (відповідач 3) надала виписку, з якої вбачається, що відповідно до записів Погосподарської книги № 3 Бзівської сільської ради житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві власності ОСОБА_4. та членам його сім'ї: ОСОБА_5 ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (свідоцтво про право власності на житло НОМЕР_1 від 22.03.1994 року). Тобто фактично відповідачем 3 визнано, що спадкова квартира є житловим будинком станом на 30.11.2017 року та є об'єктом спільної сумісної власності саме на підставі наявного правовстановлюючого документа.

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.07.2018 року № 974/02-31 ( а.с.114), ОСОБА_1. звернулась в Баришівську районну нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її матері ОСОБА_5 на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами , що знаходиться в с. Бзів Баришівського району по АДРЕСА_1 та належала покійній та частки, які вона фактично прийняла після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого сина ОСОБА_6 та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого чоловіка ОСОБА_4.

Того ж дня, державний нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка мотивована тим, що вона як спадкоємець, надала правовстановлюючий документ на спільну квартиру - свідоцтво про право власності над житло від 22.03.1994 року, яке видано радгоспом ім. Тімірязєва, що не є органом приватизації. Окрім того, право власності зареєстровано в Переяслав-Хмельницькому БТІ саме на квартиру, а не на будинок і відповідно, рішення виконкому Бзівської сільської ради № 39 від 22.11.2017 року перереєстрацію не пройшло.

V. Оцінка Суду.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. До того ж рішенням Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України від 25 грудня 1997 року роз'яснено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства, вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням прав на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав і обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців)

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 3.3 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Згідно правової позиції, викладеної у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», у відповідності до ст. 2 ЗУ від «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме | майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Таким чином, право власності на побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення ( Постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК ).

За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності, територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відсутність державної реєстрації майнових прав за спадкодавцем не позбавляє спадкоємців права на спадщину.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно ( стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як передбачено п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи із загальних правил цивільного закону, що регулює реалізацію права спільної сумісної власності, а також прийняття позивачкою спадщини після смерті матері, суд вважає, що існують достатні правові підстави для визнання за нею права власності на частку в спадковому нерухомому майні, а саме 3/10 частки в житловому АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_5.

Разом з тим, частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, враховуючи, що в приватизації квартири приймало участь 5 осіб, будь-якого договору про встановлення часток кожного із співвласників у спільній сумісній власності у розмірі відмінному від ідеальних часток не укладалось суд вважає, що позивачка в порядку приватизації набула право на ідеальну 1/5 частину спірного житла, а тому, враховуючи успадковувану нею частку після смерті матері, то сумарно, вона є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15,16,370,372,392,1216,1218,1226, 1268,1267,1296 ЦК України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, ст. ст.2, 4, 5,10-13, 76-81, 89, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Бзівської сільської ради Баришівського району Київської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, де 1/5 частка даного нерухомого майна набута нею в порядку приватизації, а інші 3/10 частин - успадковані після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її матері - ОСОБА_5.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Баришівський районний суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Баришівського районного суду

Київської області ________________ О.Д. Лисюк

Повний текст судового рішення складено

20.11.2018року