П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2010 року (суддя - Ореховська К.Е.) у справі №2-5066/10за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення основного боргу за кредитним договором , відсотків та пені за користуванням кредитом,-

в с т а н о в и л а :

04 березня 2010 року ПАТ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» звернулась з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення основного боргу за кредитним договором , відсотків та пені за користуванням кредитом.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом на загальну суму 425 773,12 грн. та судові витрати в сумі 1820,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що банк не наддав доказів, що ним було надано креидтні кошти для відповідача у спосіб передбачений кредитним договором, а сааме меморіальний ордер, який у разі виникнення суперечок і судових справ, зберіагається до ухвалення остаточного рішення.

Крім того, вимога банку про повернення всієї сумм икредиту є неправомірною, оскільки банківська установа не направляла відповідачу, а останній відповідно, не отримував повідмолення з вимогою достроково повернути кредитні кошти.

Також зазначає, що банк повинен був подати позов до поручителя протягом 6 місяців, починаючи з 10 серпня 2009 року, отже граничний строк для звернення з позовом до поручителя є 10 лютого 2010 року, протее банк звернувся до поручителя 04 березня 2010 року.

Просить рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2010 року скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що між сторонами на підставі заяви відповідача укладено договір № 0 від 14.09.2007 року, за яким відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в національній валюті в сумі 49 000,00 доларів США, що на день укладання договору становило за курсом Національного банку України 247 450,00 гри., з датою погашення до 11.09.2037 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 11,9 відсотків річних відповідно до п. 1.3.1. Кредитного договору.

Згідно п.1.3.4. Кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов'язався погашати відсотки за кредитом щомісячними платежами. При порушенні зобов'язань за умовами договору Позичальником наступають умови відповідальності, встановлені п.5.1. та п. 1.2.Е. умов цього договору.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк виконав свої зобов'язання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Боржник свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 18 лютого 2010 року допустив заборгованість по договору кредиту на суму 425 773 грн. 12 коп., з яких: 421586,28 - заборгованість за кредитом та простроченими відсотками; 3 686,84 грн. - нарахована пеня; 50,00 - неустойка. Наявність та сума заборгованості по договору підтверджується відповідним розрахунком позивача.

За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Банк звернувся з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів 29 липня 2009 року (а.с. 22).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо пропуску строку звернення з позовними вимогами до поручителя, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно зі ст. 553 ЦК України поручитель за договором поруки поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Тобто, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Таким чином, банк, пред'явивши вимогу до боржника та поручителя 29 липня 2009 року, встановив строк повернення кредиту до 31 серпня 2009 року, що є кінцевим строком виконання основного зобов'язання, а тому шестимісячний строк для звернення з позовом до поручителя спливає 01 березня 2010 року.

З позовом банк звернувся 04 березня 2010 року, тобто з пропуском шестимісячного строку для звернення з позовом до поручителя, пропустивши строк для звернення на 3 дні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що є підстави вважати поруку припиненою, однак, сам поручитель не заперечує факту неправомірності подачі банком до нього позовної заяви та не оскаржує рішення в цій частині.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 червня 2010 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2018 року

Головуюча

Судді :