Справа № 233/2043/17
пр.№ 2/464/311/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2018 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Рудакова І.П.

за участю секретаря судового засідання Добрій О.-В.В.

справа № 233/2043/17

позивач ОСОБА_1 не зявився

відповідач ОСОБА_2 не зявилась,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договром позики у розмірі 440414 грн.,

за участю представників учасників справи: представник позивача ОСОБА_3 ( довіреність від 11.03.2016) - не з'явився,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача 440414,00 грн. з яких: 285946,00 грн. - сума позики, 154468,00 грн. неустойка за кожен прострочений день та судовий збір у сумі 4404,14 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 лютого 2014 року відповідачем видано розписку про те, що він позичив у позивача кошти у сумі 105800 гривень, що становить на день укладення цього договору 10600 доларів США. та зобовязується повернути кошти не пізніше 31 березня 2014 року. Відповідач не виконав взятих на себе зобовязань та надалі ухиляється від виконання такого, а тому просить позов задовольнити повністю.

19 лютого 2018 року позивач подав на адресу суду заяву про слухання справи у його відсутності; просить повністю задовольнити позовні вимоги та ухвалити рішення у його відсутності.

20 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_2 подала на адресу суду заяву про слухання справи у її відсутності, адже не може прибути у звязку із сімейними обставинами; просить ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не зявився. однак, повідомив про причини неявки, відповідач не подав відзив на позов, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відтак, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що за договором безпроцентної позики від 28 лютого 2018 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 105800 гривень, що становить на день укладення цього договору за курсом НБУ 10600 доларів США. Термін повернення позики не пізніше 31 березня 2014 року. У разі прострочення повернення повної суми боргу у встановлений термін, ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_1 неустойку у розмірі 0,4% від суми заборгованості, що залишилася, за кожен день прострочення до повного погашення суми боргу.

28 лютого 2014 року ОСОБА_2 надано розписку про отримання суми позики за договором позики від 28.02.2014 та одержала від ОСОБА_1 105800 грн., що становить за курсом НБУ 10600 доларів США, яку зобовязуються повернути не пізніше 31 березня 2014 року.

Відповідно до розрахунку позивача, наданого у позовній заяві, станом на 31 березня 2017 року (день подання позову до суду) борг відповідача складає 10600 доларів США. За офіційним курсом НБУ 1 долар США станом на 31.03.2017 становить 29,9761 грн. Відтак, основний борг становить 10600 дол. США х 26,9761 грн. = 285946 грн. Розмір неустойки за період з 31.03.2016 по 31.03.2017 становить 105800 х 0,4 % х 365 (днів) = 154468 грн. Будь-яких заперечень щодо розрахунку заборгованості відповідачем не подавалось, а тому такий приймається судом до уваги.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Правило, встановлене частиною першою статті 533 ЦК України стосується перш за все так званих грошових зобов'язань - зобов'язань, у яких обов'язок хоча б однієї із сторін полягає у сплаті грошей (зокрема, зобов'язання, що виникають з договорів купівлі-продажу, ренти, найму (оренди), підряду тощо). Оскільки відповідно до ст. 99 Конституції грошовою одиницею України є гривня, таке грошове зобов'язання має бути виражене саме у гривнях. Це положення цілком узгоджується з ч. 1 ст. 192 ЦК, згідно якої законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта як засіб платежу (зокрема, за зобов'язаннями) відповідно до ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 цього Кодексу може використовуватися в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (див. коментар до ст. 192, 533 ЦК).

Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент до іноземної валюти.

Її суть полягає в тому, що у разі визначення у договорі грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, сума платежу, що здійснюється у валюті України, визначається за офіційним курсом валют, що встановлюється Національним банком України за результатами біржових торгів на день платежу.

Саме такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України № 6-284цс17 від 1 березня 2017 року, який у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування судами.

Відповідно до ч.1 ст.624 Цивільного процесуального кодексу України якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відтак, враховуючи відсутність доказів повернення позики відповідно до вимог ст.545 ЦК України, те, що відповідач всупереч ст.178 ЦПК України відзив у якому викладає заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення, не надав, а тому судом приймається до уваги розрахунок позивача, який міститься у позовній заяві, а відтак, суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 4404,14 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст.ст.11, 16, 526, 530, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст.10, 76, 141, 263, 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

позов - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 28 лютого 2014 року у розмірі 440414,00 грн., з яких: 285946,00 грн. - сума позики, 154468,00 грн. неустойка за кожен прострочений день за період з 31.03.2016 по 31.03.2017.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4404,14 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.П.Рудаков