Справа № 132/3790/18
Провадження № 2/132/1014/18
РІШЕННЯ

Іменем України

13.11.2018р. м. Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді СЄЛІНА Є.В.,

при секретарі - КУЛИК Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2018р. до суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, де просить визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що є власницею будинку АДРЕСА_1, в якому зареєстровані та проживали її донька ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3, які у даному житловому приміщенні не проживають понад рік, а тому втратили право на його користування.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, у поданій письмовій заяві просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, направивши на адресу суду через електронну пошту листи, де просять справу розглянути в їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до Договору дарування будинку серії АВА № 698303, посвідченого 21 червня 1999 року приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Вінницької області Панкеевою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1775, право власності на який зареєстровано 13 липня 1999 року у Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації в книзі № 1 за реєстром № 105, є власником жилого будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Відповідно до Довідки виконавчого комітету Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 1537 від 12.10.2018р., за адресою: АДРЕСА_1, в передбаченому законом порядку зареєстровані: позивач ОСОБА_1, 1969р. народження у якості власника; ОСОБА_5, 1967р. народження, у якості чоловіка; ОСОБА_2, 1995р. народження, у якості доньки; ОСОБА_6, 2002р. народження у якості доньки; ОСОБА_3, 1971р. народження у якості брата; ОСОБА_7, 1947р. народження у якості матері.

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у період з 25.07.2015р. по теперішній час, та відповідача ОСОБА_3 у період з 20.05.1998р. по теперішній час, за вищевказаною адресою, підтверджується Довідкою виконавчого комітету Корделівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 1536 від 12 жовтня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР.

Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з норм діючого законодавства, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги той факт, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно покинули будинок АДРЕСА_1, вибувши ОСОБА_2 з 25.07.2015р. до Туреччини, а ОСОБА_3 з 20.05.1998р. до Російської Федерації, де постійно проживають по даний час, суд вважає, що останні втратили право на користування спірним житлом, оскільки не проживають в ньому без поважних причин понад один рік.

Відповідачами не надано доказів відносно створення позивачем перешкод для їх законного користування спірним житлом. З позовами про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення чи з будь-яким іншим позовом, спрямованим на захист свого права, відповідачі не зверталися.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких підстав, заявлення вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, є належним способом захисту прав позивача, а тому вона підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на законі.

Відповідачі позовні вимоги визнають, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст.12, 80, 81, 82, 200, 206, 211, 247, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1, який на праві власності належить ОСОБА_1.

Рішення може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами з підстав, визначених ст.423 ЦПК України, за заявою, поданою у строк, передбачений ст.424 ЦПК України, в порядку ст.425 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя: Є.В. Сєлін