Справа № 183/6003/17
№ 2/183/999/18
28 березня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про:
- збільшення розміру аліментів, встановленого рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_2 на користь матері дітей ОСОБА_1 та встановлення його у розмірі 1/3 частину заробітку ОСОБА_2, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
- стягнення з ОСОБА_2 на постійній основі, щомісячно, додаткових витрат на утримання дитини у звязку з її хворобою, а саме грошові кошти, необхідні на ліки та спеціальне харчування у розмірі 2000,00 грн.
27 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася з означеним позовом.
В обґрунтування позову із посиланням на ст.ст.80, 84, 181-182, 192 СК України зазначає, що 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. 27 лютого 2017 року шлюб було розірвано в судовому порядку Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за позовом ОСОБА_1. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від утримання своїх дітей ОСОБА_6 ухиляється й по сьогоднішній день. Через ухилення відповідача від утримання власних дітей позивач була вимушена звернутися в суд із позовом про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позовній заяві від 24 січня 2017 року, позивач просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 40% доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Пізніше позивач уточнила свої позовні вимоги, відповідно до чого, просила суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно. 13 лютого 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області задовольнив позов та вирішив стягувати з ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь матері дітей ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, однак не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 24 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Дане рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягало негайному виконанню. Після винесення відповідного рішення та присудження обовязку сплачувати аліменти відповідач продовжує ігнорувати присуджені аліменти. На день звернення з позовом виникла потреба звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Обґрунтовує звернення тим, що в країні відбувається постійне підвищення цін на харчові продукти, підвищення тарифів за комунальні послуги та здороження життя через нестабільну економічну ситуацію в країні, що не дає матері змоги самій забезпечувати адекватне життя для дітей. Також посилається на зміни в законодавстві, які визначили мінімальний розмір аліментів в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задля можливості надати дітям гармонійний та всебічний розвиток та забезпечити дітям рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України. Вказує, що з боку відповідача нічого не змінилося у відношенні до власних дітей, в той час, як в житті неповнолітньої ОСОБА_5, а відповідно й у житті її брата та матері, проживаючих однією сімєю відбулися неприємні зміни щодо погіршення її стану здоровя, що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за номером № 4150 та у відповідних чеках та накладних, де зазначається вартість ліків та спеціального харчування, обовязкового при наявному у ОСОБА_7 захворюванні. Лікування та догляд за дитиною вимагає в матері додаткових витрат та чималих витрат. Кожен місяць на зазначені ліки та спеціальне харчування матір витрачає від 1600,00 грн. до 2000,00 грн., які просить стягувати з відповідача в якості додаткових витрат на утримання дітей. З поданих матеріалів вбачається, що позивач дійсно несе додаткові витрати на дитину, тобто ці витрати повязані з її лікуванням (спеціальним харчуванням через хворобу), а тому враховуючи, що відповідач є працездатним, здоровим, отримує стабільно заробітну плату, а відтак - зобовязаний брати участь у таких витратах, тому з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати на дитину, що викликані хворобою дитини, а саме у сумі 2000,00 грн. щомісячно на ліки та спеціальне харчування.
Позивач до суду не зявилася, подавши заяву про розгляд справи у свою відсутність, в якій вказала на підтримання вимог позову.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подавав.
Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII.
Згідно з ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.
Матеріали справи свідчать, що 23 вересня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб /а.с.8/.
02 лютого 2017 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.9-10/.
Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6, 7/.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року задоволено позов ОСОБА_3, присуджено до стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь матері дітей ОСОБА_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 січня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття /а.с.11-12/.

Як свідчить надана суду виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4150, видана КЗ «Дніпропетровська МДКЛ №1» ДОР, 13 червня 2017 року у ОСОБА_5 встановлено діагноз: Целіакія, типова форма, період ремісії. Функціональна диспепсія, Дизфункція жовчного міхура. Дитині встановлено план реабілітації, який передбачає, в тому числі безглютенову дієту, виключення ряду продуктів з харчування, нагляд в диспансерній групі, протирецидивне лікування 2 рази на рік, планову госпіталізацію через 3 місяці, продовження медикаментозної терапії, вжиття лікарських засобів: фосфалюгель, креон, біоспорін, пробіз, курс фізіотерапії: звіробій, ромашка, кукурудзяні рильця; курс мінеральної води: поляна-квасова, свалява, боржомі; нагляд педіатра, контроль копроцитограми, консультація кардіоревматолога, санаторно-курортне лікування /а.с.17-19/.

В період з 18 серпня 2017 року по 13 листопада 2017 року позивачем витрачено на продукти харчування, які не містять в собі глютену на суму 7099,50 грн. /а.с.13-16/.

Доказів наявності домовленості сторін щодо іншого розміру аліментів, ніж визначений рішенням суду не подано.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що між сторонами виник спір стосовно зміни розміру аліментів, визначених судовим рішенням в звязку з покращенням матеріального стану відповідача та погіршенням матеріального стану позивача, стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступних норм законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 2 статті 182 СК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення від 13 лютого 2017 року) передбачала, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

На момент розгляду справи частину 2 статті 182 СК України викладено в новій редакції, згідно з якою, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто вбачається, що підставою для зміни розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я батьків дитини, які відбулися після ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Тож, внесення змін до СК України щодо збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для збільшення визначеного судом розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В даному випадку питання визначення мінімального розміру аліментів, що підлягають стягненню із боржника, належить до повноважень державного виконавця, а відтак посилання позивача на дані обставини суд не приймає до уваги під час винесення рішення.

Також не можуть бути прийняті, в якості підстав для зміни розміру аліментів посилання на негативні тенденції в країні щодо рівня життя, подорожчання цін на продукти, комунальні послуги, оскільки дані обставини не визначені ст.192 СК України як підстави для зміни розміру аліментів, крім того такі зміни впливають як на матеріальний стан дітей, так і на матеріальний стан платника аліментів.

Водночас, за ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Так, з матеріалів справи вбачається наявність доказів зміни стану здоровя дитини, який впливає на матеріальний стан матері, як одержувача аліментів порівняно зі станом, який існував на момент прийняття рішення про стягнення аліментів, оскільки на момент ухвалення рішення суду були відсутні відомості щодо стану здоровя дитини і дані зміни відбулися після ухвалення попереднього рішення, що підтверджується наданими суду доказами.

Внаслідок викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.

За ч.1, 2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей суд враховує те, що матеріали справи не містять доказів негативного стану здоровя, матеріального становища відповідача, наявності на його утриманні інших непрацездатних осіб, дітей. Інших обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів суду не надано, як не надано суду і доказів офіційного працевлаштування відповідача. Підстав для неможливості отримання доходу відповідачем внаслідок чинників, які не залежать від його волі суду не доведено.

Відтак, враховуючи положення ст.182 СК України, матеріальний стан дітей, обставини щодо доходу відповідача, вік дітей та прожитковий мінімум, встановлений законодавчо, вимоги позову суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, необхідність визначення аліментів на утримання дітей в частині від заробітку відповідача у розмірі 1/3 частину заробітку ОСОБА_2, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи позов в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд виходить з такого.

Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Так, матеріали справи містять докази на підтвердження понесення позивачем витрат, повязаних з придбанням спеціальних продуктів, призначених на підставі огляду та лікування дитини в розмірі 7095,50 грн. за таких обставин, враховуючи положення ст.180 СК України, якою передбачено обов'язок батьків утримувати дитину та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів про наявність домовленості між батьками щодо способів виконання даного обовязку, пропорційність участі в обовязку утримувати дитину, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення додаткових витрат підлягає задоволенню частково і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати, понесені позивачем у звязку з хворобою дитини ОСОБА_5 на суму 3549,75 грн., понесені позивачем у період з 18 серпня 2017 року по 13 листопада 2017 року.

Водночас, не підлягають задоволенню вимоги позову в частині стягнення з ОСОБА_2 постійно, періодично додаткових витрат на утримання дитини у звязку з її хворобою у розмірі 2000,00 грн., оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що дитина сторін має хронічну хворобу, їй встановлено курс лікування або умови лікування, що потребують постійного, не визначеного певним терміном у часі періоду лікування і у звязку з чим є необхідність встановлення періодичного або постійного обовязку стягнення додаткових витрат, також як не надано і належного підтвердження суми витрат, які заявлені позивачем до стягнення в якості додаткових витрат. Надані суду платіжні документи у співставленні з випискою з медичної карти свідчать лише про встановлений курс лікування, який обмежений періодом та не надає змоги встановити витрати, які будуть понесені стороною.

Судовий збір за дві вимоги майнового характеру підлягають стягненню з відповідача на користь державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268, 281-282 ЦПК України, суд -

вирішив:

позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4; РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року у справі № 183/348/17.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь матері дітей ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 листопада 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

У звязку зі зміною розміру аліментів припинити з 26 листопада 2017 року стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначених на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року у справі № 183/348/17 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, однак не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Виконавчий лист, виданий на виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року у справі № 183/348/17 повернути до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та приєднати до справи № 183/348/17.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму фактично понесених у період з 18 серпня 2017 року по 13 листопада 2017 року додаткових витрат на дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що викликані особливими обставинами у розмірі 3549 (три тисячі пятсот сорок девять) грн. 75 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя Д.О. Парфьонов