Справа № 364/570/18
Провадження № 2/364/221/18
04.12.2018 року, Володарський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Макаренко Л. А.,
при секретарі судового засідання Кулинич Г. І.
сторони - не з'явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу
про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
До Володарського районного суду Київської області 18.05.2018 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій Позивач просить суд: збільшити розмір аліментів, які стягуються з Відповідача, шляхом стягнення з Відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 у позовній заяві зазначила, що з 27.10.1990 р. до 05.11.2010 р. перебувала у шлюбі з Відповідачем, 14.07.2012 р. уклала інший шлюб, у зв'язку з цим змінила прізвище на «ОСОБА_2». Від першого шлюбу з Відповідачем має спільну з ним дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на її утриманні; за рішенням Володарського районного суду Київської області від 05.11.2010 р. з Відповідача стягуються аліменти на утримання названої дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. Вважає, що з огляду на неодноразове збільшення розмірів мінімальних заробітної плати, прожиткового мінімуму збільшився і матеріальний стан платника, тому вбачає підстави для збільшення розміру стягуваних з Відповідача аліментів.
Ухвалою суду від 31.07.2018 р. відкрито провадження в справі, встановлено строк Відповідачеві для подання відзиву, призначено справу до підготовчого судового засідання на 11.09.2018 р., відкладене на 01.10.2018 р.; ухвалою суду від 01.10.2018 р. справу призначено до судового розгляду на 23.10.2018 р., відкладене через неявку Відповідача на 04.12.2018 р.
У судове засідання 04.12.2018 р. Позивач не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, про що є підтвердження в матеріалах справи (а.с. 47), до суду 01.10.2018 р. подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі чергової неявки Відповідача (а.с. 35).
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, про що є підтвердження в матеріалах справи (а.с. 41, 48).
За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, наданою в згаданій вище письмові заяві (а.с. 35), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого.
Судом встановлено, що сторони 27.10.1990 р. уклали шлюб, розірваний у подальшому за рішенням Володарського районного суду Київської області від 05.11.2010 р. у справі № 2-429/2010 (а.с. 5-6), з Відповідача на користь Позивача на підставі рішення названого суду від 05.11.2010 р. у справі № 2-430/2010 (а.с. 7-8) стягуються аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн.
Обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Крім того, наведені обставини щодо батьківства Відповідача підтверджено доданою до позовної заяви копією свідоцтва про народження названої вище неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія НОМЕР_2, виданого 18.01.2005 р. виконкомом Чепоніської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, актовий запис № 01 (а.с. 11), стягнення аліментів з Відповідача у розмірі 400 грн. - копією виконавчого листа, виданого 09.11.2010 р. Володарським районним судом Київської області у справі № 2-430/2010 (а.с. 9).
Прізвище з «Войтенко» на «ОСОБА_2» Позивач змінила після укладення другого шлюбу, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_3, виданого виконавчим комітетом Капустинської сільської ради Володарського району Київської області 14.07.2012 р., актовий запис № 2 (а.с. 10).
Неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з Позивачем та її чоловіком, що підтверджено довідками Капустинської сільської ради Володарського району Київської області від 02.04.2018 р. № 48 і № 49 (а.с. 12, 13).
Відповідач відзиву із запереченнями проти позову до суду не подав.
Водночас до суду 21.08.2018 р. надійшла заява, написана громадянкою ОСОБА_4 про те, що вона перебуває в цивільному шлюбі з Відповідачем з 2009 року, в них народилася спільна дитина - дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, надано на підтвердження копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого 18.07.2013 р. виконавчим комітетом Струзької сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, актовий запис № 7 (а.с. 26, 28). Також у зазначеній заяві вказано, що Відповідач находиться на тимчасових роботах і на мінімальній заробітній платі, проте не ухиляється від сплати аліментів Позивачеві, тому просить залишити розмір 400 грн., оскільки важко утримувати дві сім'ї. До заяви додано довідку від 15.08.2018 р. № 1147 (а.с. 27), видану старостою Струзького старостинського округу села Струга Новоушицької селищної об'єднаної територіальної громади про те, що ОСОБА_2 (Відповідач) за період проживання на території названого села з 2010 року не працює, трудова книжка відсутня, трудового стажу не має.
Наведені пояснення та докази суд не буру до уваги як недопустимі, оскільки подані з порушенням встановленого законом порядку (частина перша статті 78 ЦПК України). Так, докази в справі подають сторони та інші учасники справи (частина перша статті 83 ЦПК України); учасниками справи є сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України); повноваження представника мають бути підтверджені одним із документів, зазначених у статті 62 ЦПК України.
На порушення наведених законодавчих норм докази надіслано суду не Відповідачем, а громадянкою ОСОБА_4, особа якої не була встановлена судом, повноваження її як представника Відповідача не підтверджено.
Зважаючи на наведені обставини, суд, вирішуючи справу та оцінюючи наявні в справі належні і допустимі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходить з такого.
Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 р. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна рости, зокрема, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).
Батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (стаття 51 Конституції України, статті 150, 180 Сімейного кодексу України).
Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, визначені частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України, зокрема, наявність у платника аліментів інших дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.
Проте Відповідач не подав суду відзив зі своїми запереченнями щодо стягнення з нього аліментів на користь Позивача у розмірі 1 000 грн. та не надав суду доказів на підтвердження рівня його матеріального становища, яке унеможливлювало б стягнення з нього аліментів у зазначеному розмірі.
В ухвалі суду від 31.07.2018 р. сторонам було роз'яснено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім встановлених законом випадків; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша, третя, четверта статті 12 ЦПК України).
З огляду на наведене суд вважає, що Відповідач не довів належними і допустимими доказами неможливість сплати ним аліментів у збільшеному до 1 000 грн. розмірі, що заявлено Позивачем до стягнення в позовній заяві.
Крім того суд виходить з того, що утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття є конституційним обов'язком батьків (стаття 51 Конституції України), при цьому обидва батьки несуть спільний обов'язок по утриманню дитини (стаття 180 Сімейного кодексу України).
Конвенцією про права дитини Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1989 р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (стаття 3 Конвенції).
Чинна редакція частини другої статті 182 Сімейного кодексу України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тим самим державою встановлено гарантії і соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини.
Розміри прожиткового мінімуму на поточний 2018 рік, зокрема, для дітей відповідного віку (у даному випадку від 6 до 18 років) визначені статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та становлять, зокрема, з 1 липня поточного року - 1 944 грн, з 1 грудня - 2 027 грн., 50 відсотків від яких (як мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину)є значно більшим за 400 грн., що стягуються з Відповідача за станом на сьогодні.
Згідно з частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Отже, з наведеної законодавчої норми вбачається, що суд визначає та змінює спосіб стягнення аліментів за вибором одержувача аліментів.
Враховуючи усе наведене та беручи до уваги, що Позивач просить збільшити розмір аліментів, призначених рішенням суду від 05.11.2010 р., та стягувати їх в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно, що не суперечить мінімальним державним гарантіями охорони прав дитини, оскільки фактично відповідає 50 відсоткам прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд вбачає можливим задовольнити позов у частині збільшення розміру аліментів.
На переконання суду, Відповідач не надав суду жодних доказів важкого матеріального становища, що виключає стягнення з нього аліментів у зазначеному розмірі. Той факт, що він не працює та на його утриманні перебуває інша неповнолітня дитина, про що повідомила суд співмешканка Відповідача, не є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів, а також не звільняє Відповідача від обов'язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.05.2018 р. у справі № 234/6207/17).
Разом із тим, у новому розмірі аліменти мають сплачуватися з дня набрання рішенням законної сили (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
Крім того, за імперативними вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, у тому числі судового збору (частина перша статті 133 ЦПК України), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.
Зважаючи на усе наведене та керуючись статтями 180-184, 192 Сімейного кодексу України, статтями 2-4, 12, 13, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355, підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити повністю.
Збільшити розмір аліментів, визначений до стягнення рішенням Володарського районного суду Київської області від 05.11.2010 р. у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (справа № 2-430/2010).
Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (проживає за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1), аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_5 р.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), на користь держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.
Копії цього рішення направити учасникам справи.
Заочне рішення суду може бути переглянуте Володарським районним судом Київської області за письмовою заявою Відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд заочного рішення подається в письмовій формі та повинна відповідати вимогам статті 285 ЦПК України.
Заочне рішення суду може бути оскаржено Позивачем до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо протягом цього строку не було подано заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Л. А. Макаренко