Справа №: 398/563/18
провадження №: 2/398/1204/18
"21" червня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Авраменка О.В.,
з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з вересня 2014 року по липень 2016 року надала у позику відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 70 000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 10% в місяць, на строк до 31 серпня 2018 року. Оскільки, відповідач у строк не повернула позику та не сплатила відсотки, то просить суд стягнути з відповідача 70 000, грн. боргу та 190 000,00 грн. відсотків за договором позики.
29 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 25 квітня 2018 року (а. с. 22).
25 квітня 2018 року підготовче судове засідання відкладено на 25 травня 2018 року у звязку з неявкою позивача (а. с. 27).
25 травня 2018 року судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21 червня 2018 року (а. с. 34).
21 червня 2018 року, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не зявилася без повідомлення причин, відзив не подала та позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи.
В судовому засіданні позивач пояснила, що починаючи з вересня 2014 року до липня 2016 року, їй телефонувала ОСОБА_3 та просила позичити кошти. До неї приходила ОСОБА_2 (дочка ОСОБА_3), якій вона передавала кошти. В перший раз вона передала ОСОБА_2 в борг 12 000,00 грн. на операцію, які вони обіцяли повернути за півроку, тобто до березня 2015 року з процентами, по 10% за місяць. До березня 2015 року вони додатково позичили спочатку 3 000,00 грн., потім ще 4 000,00 грн. Так продовжувалось до вересня 2016 року. Станом на вересень 2016 року вона позичила ОСОБА_2 70 000,00 грн., які їй обіцяли повернути з відсотками по 10% в місяць. Вона позичала кошти й іншим людям. Усі позики записувала до зошита, де зазначала прізвище та імя особи, яка позичила кошти, суму позичених коштів та строк до якого особа, зобовязувалась повернути кошти, особа, яка позичала кошти ставила свій підпис. ОСОБА_2 просила, щоб ніхто не знав, що вона позичає кошти, тому свідків під час передачі коштів не було. Розписки не складали. На даний час кошти їй не повернуто, тому вона просить стягнути з відповідача 267 000,00 грн., з яких 70 000,00 грн. боргу, а решта проценти.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.
Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.
З наданих позивачем оригіналів сторінок із зошиту вбачається, що позивач на зазначених листках паперу записувала прізвища, імена, суми та дати. Зокрема, на зазначених листках серед записів міститься прізвище та імя відповідача, сума грошових коштів, дата та підпис особи. Деякі записи містять лише імя «Настя», суму грошових коштів та підпис (а. с. 6 9).
З пояснень позивача та наданих нею доказів встановлено, що таких записів відносно відповідача є декілька, на загальну суму 25 000,00 грн.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої якості (ст. 1046 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі №6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14.
Таким чином, договір позики або розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити відомості про позикодавця та позичальника, умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.
Надані позивачем записи на підтвердження надання у позику відповідачу грошових коштів не містить зазначених відомостей та умов, зокрема, не містить відомостей про отримання відповідачем коштів та зобовязання про їх повернення.
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
За таких обставин, оскільки надані позивачем записи на листках із зошита на підтвердження боргових зобовязань відповідача не містять ознак договору позики, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі ст. 202, ч. ч. 1, 2, ст. 207, ст. 1047 ЦК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України, суд
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про стягнення боргу за договором позики.
Судові витрати залишити по фактично понесеним.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 27 червня 2018 року.
Суддя О.В.Авраменко