Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 668/5818/14-ц

провадження № 61-33614св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 січня 2015 року у складі судді Гаврилова Д. В. та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів:Полікарпової О. М., Ігнатенко П. Я., Радченка С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що ОСОБА_4, відповідно до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № Ф060334П, укладеного між банком та нею, з урахуванням додаткових угод, отримала кредит у розмірі 159 420,67 дол. США.

В цей же день у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір поруки № 02-23-Ф050334П-754 між позивачем та ОСОБА_5, згідно якого останній виступив поручителем ОСОБА_4

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 не виконує, з огляду на що у неї утворилась заборгованість у розмірі 1 242 275,82 грн, яку позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 13 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № Ф060334П від 25 квітня 2006 року в сумі 1 135 681,65 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 подала до суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована, тим, що банк звернувся до суду з указаним позовом після спливу позовної давності.

Зазначає, що порука припинилась, оскільки кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній вище справі та витребувано її із суду першої інстанції.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу 668/5818/14-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_4 належним чином взяті на себе зобов'язання не виконує, у зв'язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором.

Апеляційний суд зазначив, що ПАТ «Укрсоцбанк» не пропустив строк звернення до суду із указаним позовом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Суд установив, що 25 квітня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № Ф060334П, відповідно до умов якого банк надав їй грошові кошти в сумі 1 594 20,67 дол. США, зі сплатою за користування кредитом 14,84 відсотків на рік з кінцевим терміном повернення до 24 квітня 2021 року.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору було укладено договір поруки № 02-23-Ф050334П-754 від 25 квітня 2006 року, згідно якого ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням ОСОБА_4 які виникають з кредитного договору, в повному обсязі.

На час звернення до суду відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Оскільки, ОСОБА_4 належним чином взяті зобов'язання за кредитним договором не виконувала суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Аргументи касаційної скарги щодо спливу позовної давності за вимогами банку відхиляються колегією суддів, оскільки з указаним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду у квітні 2014 року, в той час як згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № Ф060334П останній платіж на погашення нарахованих відсотків здійснено 11 березня 2013 року.

Зігдно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Не спростовують висновків суду доводи касаційної скарги щодо припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки строк виконання основного зобов'язання не настав (24 квітня 2021 року) і банк такий строк не змінював.

Інші аргументи касаційної не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до частини третьої стаття 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 13 січня 2015 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат