Справа № 133/242/16-ц
Провадження № 22-ц/772/940/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слободяний О. Є.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 рокуСправа № 133/242/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Рибчинського В.П.

за участі секретаря судового засідання Агєєвої Г.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 ,

відповідач: Козятинський міський територіальний центр соціального обслуговування,

адвокат: Сич Сергій Михайлович,

третя особа на стороні відповідача: директор Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Дацюк Ольга Олексіївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді Слободяного О.Є. у приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області,

встановив:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування населення про стягнення недоплаченої заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що його права, як працівника соціальної сфери, на підвищення посадових окладів (ставок) на 15 % у зв'язку із шкідливими і важкими умовами праці та на 20 % за безпосереднє обслуговування осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих, а також на отримання надбавки за складність, напруженість в роботі (20 % посадового окладу), на отримання надбавки за вислугу років та премії за листопад 2015 року, були порушені роботодавцем та підлягають захисту у судовому порядку.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_3, з урахуванням зави про уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь:

- ненараховану та невиплачену частину заробітної плати за роботу, яка дає право на підвищення посадових окладів (ставок) на 20 % за безпосереднє обслуговування осіб зі значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих, відповідно до вимог спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров'я України від 5 жовтня 2005 року № 308/519, за період з 1 травня 2011 року по 31 грудня 2014 року, з урахуванням індексу інфляції в сумі 16 920 грн 44 коп.;

- ненараховану та невиплачену частину заробітної плати за роботу, яка дає право на підвищення посадових окладів (ставок) на 15 % у зв'язку із шкідливими та важкими умовами праці, відповідно до вимог спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров'я України від 5 жовтня 2005 року № 308/519, за період з 1 травня 2011 року по 31 грудня 2014 року, з урахуванням індексу інфляції в сумі 12 690 грн 44 коп.;

- ненараховану та невиплачену частину заробітної плати - надбавку за складність та напруженість у роботі в розмірі 20% посадового окладу, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298, за період з 1 січня 2015 року по 30 листопада 2015 року, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 2 937 грн 31 коп.;

- ненараховану та невиплачену частину заробітної плати - надбавку за вислугу років за період з 1 травня 2011 року по 30 листопада 2015 року, з урахуванням індексу інфляції в сумі 134 362 грн 44 коп.;

- ненараховану та невиплачену при звільненні премію в розмірі не менше як 10 % посадового окладу за листопад 2015 року в розмірі 166, 00 грн;

- середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, визначивши розмір виходячи з показника середньоденного заробітку, який визначений за результатами проведення судово-економічної експертизи, з урахуванням індексу інфляції, який становить 147, 84 грн;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування на користь ОСОБА_3 ненараховану та невиплачену частину заробітної плати за роботу на посаді, яка дає право на підвищення посадових окладів (ставок) на 15 % у зв'язку із шкідливими і важкими умовами праці, за період з 1 травня 2011 року по 31 грудня 2014 року, з урахуванням індексу інфляції в сумі 12 690, 44 грн.

Стягнуто з Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування на користь ОСОБА_3 ненараховану та невиплачену частину заробітної плати за роботу на посаді, яка дає право на підвищення посадових окладів (ставок) на 20 % за безпосереднє обслуговування осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих, за період з 1 травня 2011 року по 31 грудня 2014 року, з урахуванням індексу інфляції в сумі 16 920, 59 грн.

Стягнуто з Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування на користь ОСОБА_3 ненараховану та невиплачену частину заробітної плати - надбавку за складність та напруженість в роботі (20 % посадового окладу) за період з 1 січня 2015 року по 30 листопада 2015 року, з урахуванням індексу інфляції в сумі 2 937, 31 грн.

Стягнуто з Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування на користь ОСОБА_3 ненараховану та невиплачену частину заробітної плати - надбавку за вислугу років за період з 1 травня 2011 року по 30 листопада 2015 року, з урахуванням індексу інфляції в сумі 13 362, 44 грн.

Стягнуто з Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з показника середньоденного заробітку, з урахуванням індексу інфляції - 147 грн 84 коп., за період з 1 грудня 2015 року по день постановлення рішення - 22 лютого 2018 року в сумі 82 938, 24 грн.

Стягнуто з Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування на користь ОСОБА_3 судові витрати на залучення експерта в сумі 8 473, 60 грн.

У задоволенні позову про стягнення з відповідача премії за листопад 2015 року відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, в день звільнення виплачені не були, відтак відповідач повинен сплатити позивачу ненараховану та невиплачену заробітну плату, а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення премії за листопад 2015 року, оскільки позивач звільнився з роботи 30 листопада 2015 року.

В апеляційній скарзі Козятинський міський територіальний центр соціального обслуговування, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалене у справі судове рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при розгляді справи суд першої інстанції в порушення вимог ст. 89 ЦПК України не дав оцінку доказам по справі на підставі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього їх дослідження, що призвело до неповного з'ясування обставин справи та ухвалення незаконного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до п. п. 8, 9 п. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, апеляційний суд керується нормами ЦПК України у наведеній вище редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає.

Судом установлено, що відповідно до наказу № 66-к від 26 квітня 2011 року ОСОБА_3 був прийнятий у Козятинський міський територіальний центр соціального обслуговування за безстроковим трудовим договором на посаду медичної сестри без категорії стаціонарного відділення для постійного проживання або тимчасового проживання. При прийняті на роботу йому була встановлена надбавка за складність та напруженість роботи (а.с.152, т.1).

Наказом № 33-к/о від 16 листопада 2015 року ОСОБА_3 був звільнений з роботи за власним бажанням з 30 листопада 2015 року (а.с.151, т.1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 вказує, що йому не нараховувались та відповідно не були виплачені набавки до посадового окладу передбачені спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров'я України від 5 жовтня 2005 року № 308/519, а також постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298.

Як роз'яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.

Відповідно до підпункту 8 п. 2.4.5 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення, затверджених спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров'я України від 5 жовтня 2005 року № 308/519 (далі - Умови оплати праці), посадові оклади (тарифні ставки) працівників установ соціального захисту населення, які безпосередньо обслуговують осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих, підвищуються на 20 відсотків.

Отже, ця надбавка до посадового окладу встановлюється виключно працівникам, які безпосередньо обслуговують осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих.

Як слідує з розділу ІІ «Завдання та обов'язки» посадової інструкції медичної сестри стаціонарного відділення для постійного або тимчасового проживання ОСОБА_3, затвердженої наказами директора Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Дацюк О.О. 1 травня 2011 року, до завдань та обов'язків позивача не входило безпосереднє обслуговування осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих (т.2, а.с.66-67).

5 січня 2015 року наказом директора Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування Дацюк О.О. затверджено нову посадову інструкцію медичної сестри стаціонарного відділення для постійного або тимчасового проживання ОСОБА_3, за положеннями якої працівник має такі обов'язки: постійно наглядати за станом здоров'я підопічних, при виявленні у підопічних ознак інфекційного захворювання негайно повідомляти про це лікаря, ізолювати хворого та і негайно проводити дезінфекцію,… забезпечувати своєчасне збирання та відправлення біологічних матеріалів для дослідження в лабораторію, підготовлювати тіла померлих підопічних для передачі родичам або до моргу,… брати участь у приносі, роздачі та годуванні тяжко хворих або лежачих підопічних, слідкувати за санітарним станом стаціонарного відділення, а також за особистою гігієною підопічних тощо (т.1, а.с.153-154).

Отже, лише з 5 січня 2015 року до посадових обов'язків ОСОБА_3 входило безпосереднє обслуговування осіб із значно зниженою рухомою активністю та ліжкових хворих, що відповідно надає право на встановлення набавки до посадового окладу, яка виплачувалась позивачу за період з січня 2015 року до дня звільнення.

Виходячи з аналізу змісту посадових інструкцій медичної сестри стаціонарного відділення для постійного або тимчасового проживання ОСОБА_3, пп. 8 п. 2.4.5 Умов оплати праці, підстав для виплати відповідачу 20 % надбавки до посадового окладу, за період з 1 травня 2011 року по 31 грудня 2014 року не було.

Указані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції. У рішенні суд посилається лише на посадову інструкцію позивача затверджену 5 січня 2015 року, не дослідивши при цьому обсяг посадових обов'язків позивача за період з 1 травня 2011 по 1 січня 2015 року.

Відповідно до підпункту 12 п. 2.4.5 Умов оплати праці конкретний перелік посад працівників, яким посадові оклади (тарифні ставки) підвищуються у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці згідно з підпунктами 1 - 9, затверджується керівником закладу, установи за погодженням з профспілковим комітетом у залежності від функціональних обов'язків та обсягу роботи у шкідливих та важких умовах праці.

Як слідує з матеріалів справи керівником Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування не затверджувався конкретний перелік посад працівників, яким посадові оклади (тарифні ставки) підвищуються у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці.

Дії чи бездіяльність керівника Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування щодо не затвердження такого переліку посад позивачем не оскаржувались.

Оскільки посада, яку обіймав позивач не входила до переліку осіб, яким посадові оклади (тарифні ставки) підвищуються у зв'язку зі шкідливими і важкими умовами праці, то підстави для нарахування 15 % надбавки ОСОБА_6 відсутні.

При цьому пунктом 1.6. Умов оплати праці передбачено, що конкретні розміри доплат, надбавок та інших виплат визначаються керівником закладу, установи за рахунок і в межах фонду заробітної плати та відображаються в розрахункових відомостях на виплату заробітної плати.

Також слід ураховувати, що порядок встановлення та нарахування надбавки до посадового окладу за складність та напруженість у роботі, врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери».

За змістом пп. 2 п. 3 постанови КМУ України від 30 серпня 2002 року № 1298 установлено надбавки працівникам у розмірі до 50 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати, тарифної ставки) за складність, напруженість у роботі.

Граничний розмір зазначених надбавок для одного працівника не повинен перевищувати 50 відсотків посадового окладу. Таке обмеження не поширюється на працівників національних закладів (установ).

Пунктом 4 постанови КМУ України від 30 серпня 2002 року № 1298 надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків: установлювати працівникам цих установ, закладів та організацій конкретні розміри посадових окладів та доплат і надбавок до них.

Крім цього, згідно з п. 5.16.1 колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування (далі - Колективний договір) надбавка за складність, напруженість у роботі встановлюється залежно від завдань, що стоять перед відповідним працівником, у разі якісного виконання посадових обов'язків за наказом керівника.

Пунктом 5.16 Колективного договору визначено, що стимулюючі надбавки можуть встановлюватись виключно за наказом директора та на підставі подань завідувачів структурних підрозділів.

У розумінні даного пункту, подання про встановлення надбавки є підтвердженням факту виконання працівником відповідних обов'язків, що є правовою підставою для встановлення доплат та надбавок до посадового окладу працівника.

Як слідує з матеріалів справи, начальник відповідного структурного підрозділу не вносив директору подань про встановлення надбавок ОСОБА_3 за спірні періоди, а встановлення надбавки без такого подання Колективним договором не передбачено.

Таким чином, відповідно до положень Умов оплати праці та постанови КМУ України від 30 серпня 2002 року № 1298 визначення конкретних розмірів посадових окладів та доплат і надбавок до них є правом керівника установи.

Зазначені вище норми не є імперативними, оскільки не встановлюють обов'язку для відповідних керівників установ, закладів та організацій, а лише надають їм право за сукупністю визначених умов, фактів та обсягів виконаної роботи встановлювати надбавки до посадового окладу конкретного працівника.

Для встановлення надбавки за складність, напруженість у роботі необхідними умовами є наявність самого факту складності та напруженості виконуваної роботи згідно посадових обов'язків працівника та відповідний фонд заробітної плати бюджетної установи, який дозволяє встановити таку надбавку.

ОСОБА_3 не надано доказів, що у період 1 січня по 30 листопада 2015 виконувана ним робота становила складність та напруженість, а також не доведено, що у вказаний період фонд оплати праці установи дозволяв встановити йому таку надбавку, а тому в цій частині позовних вимог також слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення надбавки за вислугу років за період роботи з 1 травня 2011 по 30 листопада 2015 року на підставі Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затвердженого, постановою КМУ від 29 грудня 2009 року № 1418 суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затвердженого постановою КМУ від 29 грудня 2009 року № 1418 дія цього Порядку поширюється на медичних та фармацевтичних працівників, які працюють у будь-яких державних та комунальних установах, закладах, організаціях незалежно від підпорядкування і умови оплати праці яких визначаються відповідно до умов оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров'я.

Перелік закладів охорони здоров'я затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я від 28 жовтня 2002 року № 385, цей перелік є вичерпним та не включає територіальних центрів соціального обслуговування.

Територіальний центр соціального обслуговування - є установою соціального захисту населення, умови оплати праці працівників якого є відмінними від умов опрати медичних працівників державних та комунальних закладів охорони здоров'я.

Отже, дія постанови КМУ від 29 грудня 2009 року № 1418 не поширюється на працівників територіального центру соціального обслуговування, що виключає можливість встановлення такому працівнику надбавки за вислугу років.

Також слід зазначити, що в період з 1 березня 2014 року по 20 жовтня 2016 року діяла постанова КМУ «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» від 1 березня 2014 року № 65, якою затверджено заходи щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету.

За змістом вказаних заходів передбачалося установлення та здійснення нарахування підвищень до посадових окладів (ставок), надбавок, доплат, допомог, винагород, премій, інших заохочувальних виплат працівникам виключно в межах фонду оплати праці, затвердженого в загальному та спеціальному фондах бюджету, або власних доходів, отриманих від провадження господарської діяльності.

Аналізуючи положення Умов оплати праці та постанови КМУ України від 30 серпня 2002 року № 1298 слід зазначити, що за своєю правовою природою повноваження керівника закладу, установи щодо встановлення доплат, надбавок та інших виплат до посадового окладу працівника є дискреційними.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд».

Втручання суду в дискреційні повноваження відповідача в цьому випадку не може розглядатися як таке, що було здійснене «згідно із законом».

Колегія суддів критично оцінює висновок експерта від 17 березня 2017 року № 8346/16-45, який врахував суд першої інстанції, оскільки вказаний висновок лише визначає матеріальний аспект щодо розміру сум набавок, однак не може визначати правову основу нарахування таких надбавок та доплат до посадового окладу працівника (ч. 2 ст. 102 ЦПК України).

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Оскільки, позовні вимоги в частині стягнення ненарахованих та невиплачених доплат до посадового окладу задоволенню не підлягають, то у задоволенні позову про виплату ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку також слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення премії за листопад 2015 року рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 премії за листопад 2015 року слід залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно із ч. 7 статті 141 ЦПК України, у разі залишення без задоволення позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, Козятинському міському територіальному центру соціального обслуговування слід компенсувати судові витрати, за подання апеляційної скарги у розмірі 2 059, 85 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу Козятинського міського територіального центру соціального обслуговування задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 лютого 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 059, 85 грн компенсувати Козятинському міському територіальному центру соціального обслуговування за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно із оригіналом:

Головуючий С.К. Медвецький