Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 727/10451/16-ц

провадження № 61-10484 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.

учасники справи:

заявник - комунальна медична установа «Чернівецька обласна психіатрична лікарня»,

заінтересована особа - ОСОБА_3,

представник заінтересованої особи - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунальної медичної установи «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 19 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Яремко В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року комунальна медична установа «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» (далі - КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня») звернулась до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Заява мотивована тим, що 21 грудня 2016 року ОСОБА_3 був госпіталізований до КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» без його усвідомленої згоди; 22 грудня 2016 року комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку про його тяжкий психічний розлад, яким зумовлена його небезпека для себе та оточуючих, і про суттєву шкоду здоров'ю внаслідок погіршення стану у разі, якщо йому не буде надано психіатричної допомоги.

Оскільки обстеження і лікування можливе лише в умовах психіатричного відділення, заявник просив задовольнити заяву про госпіталізацію ОСОБА_3 в психіатричний заклад у примусовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 грудня 2016 року у складі судді Літвінової О. Г. заяву задоволено. Призначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар без його згоди у КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що висновок комісії лікарів-психіатрів про психічний стан ОСОБА_3 є підставою для його госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбаченому статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачає примусову госпіталізацію особи лише у виняткових випадках, а заявник не надав достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 вчиняє чи має намір вчинити дії, небезпечні для нього чи оточуючих, або доказів того, що він не може задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини від 24 жовтня 1979 року у справі Winterwerp v. the Netherlands, суд апеляційної інстанції мотивував свій висновок презумпцією психічного здоров'я людини та незаконності втручання держави в її особисту свободу на підставі припущення щодо наявності психічного захворювання. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_3 не повідомлявся про судовий розгляд і заява КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» розглянута за його відсутності.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням у справі, КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» подала касаційну скаргу з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України та частин першої-третьої статті 367 ЦПК України. КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» зазначає, що дотрималась порядку, передбаченого пунктом 4 статті 280 ЦПК України 2004 року, надала до суду висновок комісії лікарів-психіатрів, а також повідомлення про родичів ОСОБА_3 та їх місце проживання, заяву його матері. Також зазначає, що ОСОБА_3 не оскаржував свій діагноз психічного захворювання, встановлений у 2006 році лікарями-психіатрами Італії та у 2012 році лікарями-психіатрами Чернівецької обласної психіатричної лікарні, і висновок комісії лікарів-психіатрів від 22 грудня 2017 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вимоги процесуального закону (статті 279-282 ЦПК України 2004 року) та відповідно до статей 14-16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (у редакції, чинній на момент направлення заяви про госпіталізацію), особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» (у редакції, чинній на момент направлення заяви про госпіталізацію) у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу розглядає суд протягом 24 годин з дня її надходження та залежно від встановлених обставин ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні (частина перша статті 281, частина перша 282 ЦПК України 2004 року).

Суд установив, що 21 грудня 2016 року ОСОБА_3 був госпіталізований до КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» за направленням лікаря-психіатра ОСОБА_5 у зв'язку з тяжким психічним розладом.

22 грудня 2016 року представник КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» направив до суду заяву про примусову госпіталізацію та висновок від 22 грудня 2016 року лікарів-психіатрів КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» про доцільність госпіталізації ОСОБА_3 у відділення стаціонару лікарні без його усвідомленої згоди.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що направлена до суду заява про госпіталізацію не містить безумовних підстав, передбачених статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити ним дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_3 неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

При цьому колегія суддів виходить із того, що встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.

Сама по собі наявність такого висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, на думку апеляційного суду в даній справі, була недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.

Оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, відсутні правові підстави ставити під сумнів висновок суду апеляційної інстанції про недостатність в даній справі доказів для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди.

На момент розгляду заяви про примусову госпіталізацію у справі не було інформації щодо повідомлення ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи або про неможливість такого повідомлення.

Тобто, суд першої інстанції порушив вимоги частини другої статті 281 ЦПК України 2004 року, розглянув заяву за відсутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, належним чином не повідомленої про розгляд справи.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не надав доказів, що характеризують його як психічно здорову особу, є безпідставними, оскільки зазначене не узгоджується з презумпцією психічного здоров'я особи (стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалене у справі судове рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунальної медичної установи «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 19 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик