Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа №509/1275/16-ц

провадження № 61-7730св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представник позивача - Сокуренко Євген Сергійович,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представник відповідачів: ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 червня 2017 року в складі судді Бочарова А. І. та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року в складі колегії суддів Погорєлової С. О., Калараш А. А., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог указувало, що 13 лютого 2008 року уклало з ОСОБА_4 кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 34 000 грн строком до 13 лютого 2013 року.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору 13 лютого 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав договори поруки з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за якими кожний із поручителів зобов'язувались солідарно відповідати перед кредитором у разі неналежного виконання умов кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку у розмірі 2 698 054,01 грн.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк, змінивши строк виконання основного зобов'язання шляхом пред'явлення вимоги про дострокове виконання вимог кредитного договору, звернувся з позовною заявою до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором з пропуском позовної давності. Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним та змінивши відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, банк пропустив шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителів.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення на підставі встановлених обставин та наданих сторонами доказів. При цьому апеляційний суд виходив із того, що перебіг позовної давності не перервався, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання ним боргу.

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Касаційна скарга мотивована тим, що застосовуючи позовну давність, суди не врахували, що перебіг позовної давності у справі перервався, оскільки відповідач учинив дії, які свідчать про визнання ним боргу; не звернули увагу на те, що умовами договору встановлено позовну давність у п'ять років; не врахували, що зобов'язання за договором до цього часу не виконано, тому у судів не було підстав для відмови у задоволенні позову.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

09 лютого 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Справа надійшла до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

16 березня 2018 року від представника відповідачів ОСОБА_7 надійшов відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 13 лютого 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ОСОБА_4 кредитний договір на суму 34 000 доларів США зі строком погашення до 13 лютого 2013 року.

У забезпечення виконання умов кредитного договору цього ж дня з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 банк уклав договори поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами умов кредитного договору банк 13 грудня 2010 року надіслав ОСОБА_4 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, відповідно до якої запропонував боржнику до 13 січня 2011 року достроково повернути кредит, сплатити проценти та пеню за кредитом, чим відповідно до статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

11 квітня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом.

Ураховуючи заяву відповідачів про застосування позовної давності та виходячи з положень норм статей 261, 559, 1050 ЦК України, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з пропуском банком позовної давності.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували, що перебіг позовної давності у справі перервався, оскільки відповідач учинив дії, які свідчать про визнання ним боргу, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються висновками апеляційного суду та наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи касаційної скарги про передбачену договором позовну давність у п'ять років не мають правового значення для вирішення справи, оскільки пред'явивши боржнику вимогу 13 грудня 2010 року про повне, дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк пропустив п'ятирічний строк від дати порушення боржником встановленого строку для дострокового повернення кредиту, а також пропустив встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителів.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, передбаченого статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.І. Крат