Справа № 307/2697/17
Провадження № 2/307/246/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Цонинець Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лопухівської сільської ради, де третя особа Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадковий житловий будинок,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Лопухівської сільської ради, де третя особа Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадковий житловий будинок. В позовній заяві зазначила, що 25 липня 2016 року, у віці 50 років помер її батько ОСОБА_2, який був зареєстрований та постійно проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті батька залишився спадковий будинок, що розташований в с. Лопухів по вул. Зарічна, 15. У встановлений шестимісячний строк вона звернулася в Державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, чим фактично прийняла спадщину, а її рідні мати, сестра та брат, написали відмову від прийняття спадщини на її користь. Однак, при зверненні в нотаріальну контору для отримання свідоцтва на спадщину, державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій і на даний час вона не може вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування цього житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу, яким би посвідчувалось право власності її покійного батька ОСОБА_2 на це майно, що і стало однією з підстав її звернення з даним позовом до суду. Її покійний батько завжди хотів та наголошував на тому, що даний будинок повинен належати їй і знаючи про це та поважаючи волю батька, її рідні мати, сестра та брат написали відмови від прийняття спадщини на її користь. Вона являється донькою померлого ОСОБА_2, про що також свідчить рішення Тячівського районного суду від 19 вересня 2017 року. Факт належності житлового будинку її покійному батькові підтверджується довідками Лопухівської сільської ради та копією облікової карти обєкта по господарського обліку завірених та підписаних сільським головою. Також на її замовлення був виготовлений технічний паспорт даного будинку, що свідчить про те, що будинок завершений.

Просить суд визнати за нею ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на спадкове нерухоме майно будинок, який розташований в с.Лопухів по вул. Зарічна, 15, Тячівського району,Закарпатської області.

Представник позивачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити.

Представник Лопухівської сільської ради в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2016 року помер ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвом про його смерть.

Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2017 року встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (ОСОБА_2) Федоровичем, а саме її батьком, який помер 25 липня 2016 року.

7 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Тячівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 та який помер 25 липня 2016 року.

ОСОБА_5 про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Тячівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 27.10.2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який розташований в с. Лопухів, вул. Зарічна, Тячівського району, Закарпатської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності ОСОБА_2, який помер 25 липня 2016 року на вищевказане майно.

Згідно нотаріально-посвідчених заяв ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, із заявами про визнання за ними права власності після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, вони не звертались та проти оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 за його донькою ОСОБА_1 вони не заперечують.

В довідках виконкому Лопухівської сільської ради від 20 березня 2017 року за №882, від 20 березня 2017 року за №881, від 20 березня 2017 року за №880, від 27 квітня 2017 року за №1183, від 01.03.2018 року за №605 та від 01.03.2018 року за №606, зазначено, що житловий будинок ОСОБА_2 в с. Лопухів, вул. Зарічна, 15, Тячівського району, Закарпатської області побудований у 1986 році та був покритий шифером, на даний час в цьому будинку ніхто не зареєстрований та не проживає, в будинку неповнолітні діти, особи-інваліди та непрацездатні особи не проживають та не зареєстровані.

Згідно даних по господарської книги Лопухівської сільської ради головою дворогосподарства в с. Лопухів, вул. Зарічна, 15, Тячівського району, Закарпатської області, зазначений ОСОБА_2, який помер 25 липня 2016 року.

Відповідно до довідки Тячівського ТРПТІ від 21 лютого 2018 року за №07/65, та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №114473469 від 19.02.2018 року, стверджується, що станом на 31 грудня 2012 року за адресою: с. Лопухів, вул. Зарчіна, 15, тячівського району, право власності на нерухоме майно не зареєстровано.

Звітом технічного обстеження житлового будинку в с. Лопухів, вул.. Зарчіна, 15, Тячівського району, Закарпатської області, складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_10, стверджується, що технічний стан конструкцій та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний), фактичний стан конструкцій житлового будинку в с. Лопухів, вул. Зарчіна, 15, Тячівського району, задовольняє вимогам міцності та надійності для подальшої безпечної експлуатації будівлі за її функціональним призначенням як житловий будинок. В звязку з тим, що будинок довготривалий час не експлуатувався необхідно провести поточний ремонт та відновити електропостачання.

На даний час позивачкою виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований в с. Лопухів, вул. Зарічна, 15, в якому зазначено, що загальна площа становить 32,20 квадратних метрів, а житлова - 11,40 квадратних метрів.

Відповідно до п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом заступника Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 р., не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням належності будинку, земельної ділянки, на якому він розташований, що знаходяться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ОСОБА_5 депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських ОСОБА_5 депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Незважаючи на те, що згідно п. 4 ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок державного обліку житлового фонду" організації технічної інвентаризації системи міністерств житлово-комунального господарства союзних республік здійснюють реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду в містах, селищах міського типу та сільській місцевості, незалежно від його належності, а також складають і подають до вищестоящих організацій та місцевих органів державної статистики в строки, встановлювані ЦСУ СРСР, відповідну статистичну звітність, а згідно ч.1 цієї ж постанови, Міністерство житлово-комунального господарства УРСР, облвиконкоми, Київський і Севастопольський міськвиконкоми мали розробити до 1 липня 1985 року організаційні заходи по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у містах і селищах міського типу в 1987 році, у сільській місцевості - в 1988 році, самого порядку реєстрації будинків та домоволодінь у сільській місцевості Української РСР так і прийнято не було, як і не було розроблено жодних організаційних заходів по завершенню реєстрації й технічної інвентаризації житлового фонду Української РСР у сільській місцевості.

Із п.1.2 листа Мінюсту СРСР від 22 грудня 1986 року "Рекомендации по вопросам удостоверения договоров об отчуждении жилого дома (части дома) либо квартиры в доме жилищно-строительного коллектива индивидуальных застройщиков" вбачається, що Законами всіх союзних республік про державний нотаріат встановлено, що при посвідченні договору про відчуження житлового будинку нотаріус перевіряє за правовстановлюючим документом приналежність цього будинку власнику. Цей документ обов'язково вказується в договорі. Переліки документів, що підтверджують право особистої власності на житловий будинок, наведені в інструкціях союзних республік про порядок вчинення нотаріальних дій. Посвідчення договору без правовстановлюючого документа не допускається. У сільській місцевості підтвердженням приналежності будинку можуть служити відповідні довідки виконкому селищної, сільської ОСОБА_5. Якщо у власника є правовстановлюючий документ (свідоцтво про право на спадщину, договір і т.п.), він повинен бути представлений нотаріусу і зазначений в договорі про відчуження.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Тому, суд вважає, що ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок в с. Лопухів, вул. Зарічна, 15, Тячівського району, Закарпатської області.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

В ч.3 ст.1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з наданих доказів, спадковий будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в сільській раді, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Крім того, згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

А у відповідності до п.9 ч.1 ст.27 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_2, який володів житловим будинком, розташованим в с. Лопухів, вул. Зарічна, 15, Тячівського району, Закарпатської області, однак відсутність державної реєстрації зазначеного будинку перешкоджає позивачці в оформленні спадщини на нього в нотаріальному порядку.

Беручи до уваги наведене, з врахуванням вимог ст.ст. 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд вважає, що невизнане право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно.

Судові витрати щодо сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 209, 223, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 16, 328, 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_9, України, право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 32,20 квадратних метрів, житловою площею 11,40 квадратних метрів, що розташований в с. Лопухів, вулиця Зарічна, 15, Тячівського району, Закарпатської області, України, в цілій частині.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 21 листопада 2018 року.

Головуючий : В.І.Бобрушко