Ухвала

Іменем України

26 березня 2018 року

м. Київ

справа № 753/12401/16-ц

провадження № 61-8029 ск 18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду м. Києва від 7 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення грошових сум,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що заочним рішенням Дарницького районного суду

м. Києва від 20 листопада 2014 року її позов до ОСОБА_4, третя особа - садівниче товариство «Вишеньки-2», про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини будівельних матеріалів, будівельно-монтажних робіт, експлуатації машин і механізмів при будівництві будинку на земельній ділянці № 21, загальною площею 0,055 га, у садівничому товаристві «Вишеньки-2», що знаходиться у с. Вишеньки Бориспільського району Київської області, у розмірі 159 142 грн 50 коп., вирішено питання про судові витрати.

23 лютого 2015 року було відкрито виконавчі провадження по виконанню вказаного рішення суду.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року скасовано заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 листопада 2014 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року рішення апеляційного суду

м. Києва від 29 жовтня 2015 року скасовано та залишено в силі заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року набрало законної сили 17 грудня 2014 року, ОСОБА_4 свої грошові зобов'язання перед ОСОБА_6 за вказаним судовим рішенням не виконав.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 просила стягнути з ОСОБА_4 на свою користь інфляційні втрати у розмірі 95 532 грн 96 коп., три проценти річних у розмірі 10 974 грн 30 коп. та судові витрати у розмірі 1 520 грн 60 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва у складі судді Вовка Є. І. від 5 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_4 інфляційні витрати у розмірі 95 532 грн 96 коп. та три проценти річних у розмірі 10 974 грн 30 коп., а всього - 106 507 грн 26 коп, судовий збір у розмірі 1 065 грн 07 коп. Повернуто ОСОБА_6 суму 455 грн 53 коп. з р/р 0003 МФО820019 ГУ ДКСУ у м. Києві, код 38021179, як зайве сплачену у виді судового збору.

Рішенням апеляційного суду м. Києва у складі суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Музичко С. Г., від 7 листопада 2017 року апеляційну скаргу

ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 5 жовтня 2017 року в частині задоволених позовних вимог змінено, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 інфляційні втрати у розмірі

23 982 грн 77 коп., три відсотки річних у розмірі 4 852 грн 76 коп., повернення судового збору у сумі 288 грн 36 коп., а всього - 29 123 грн

89 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4, подана представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду м. Києва від 7 листопада 2017 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року касаційну скаргу з матеріалами провадження передано на розгляд до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України та частини п'ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку із стягненням з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року компенсації частки вартості будівельних матеріалів, будівельно-монтажних робіт, експлуатації машин і механізмів при будівництві будинку, між ними виникли грошові зобов'язання, а невиконання такого зобов'язання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-1946 цс 15, за змістом якої висновки суду відповідають правовій природі грошового зобов'язання та визначеним законодавством підставам для їх виникнення.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у ОСОБА_4, починаючи з 31 березня 2016 року, виник обов'язок сплатити ОСОБА_6 грошові кошти

у розмірі 159 142 грн відповідно до заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року, яке ним не виконано.

Відповідно до статті 223 ЦПК (2004 року) рішення і ухвала суду касаційної інстанції набирають законної сили з моменту їх оголошення. З моменту оголошення рішення або ухвали судом касаційної інстанції скасовані рішення та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу.

Оскільки, рішення апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, то рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року набрало законної сили 30 березня 2016 року і з цього часу підлягало виконанню.

Доводи касаційної скарги про те, що рішення суду виконується державним виконавцем, а не боржником є необґрунтованими та суперечать нормам чинного законодавства, зокрема статті 18 ЦПК України за змістом якої судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до вимог частини другої статті389 ЦПК України підставами для касаційногооскарження є неправильнезастосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення грошових сум

за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду м. Києва від 7 листопада 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є. В. Синельников