Справа № 159/4809/17
Провадження № 2/159/221/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Миронюк М.Г.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Ковелі Волинської області справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним.

Позивач зазначив, що 24.04.2008 року було укладено кредитний договір між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 Сергієвичем № 1159 -0171007/ФКВ, згідно якого останній отримав кредит в сумі 19400,00 доларів США.

Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору ТзОВ «Український промисловий банк» не виконав ряд обов'язкових вимог закону, ввів його в оману, включив ряд незаконних і несправедливих умов, що є підставою для визнання цього правочину недійсним.

Зокрема позивач зазначає, що відповідач не провів переддоговірної роботи, у договорі відсутні істотні умови, так як оспорюваний договір не містить детального розпису сукупної вартості кредиту, незаконно встановлено комісії та за видачу та супровід кредиту.

Непроведенням з ним переддоговірної роботи, ненаданням йому інформації, яка визначена законодавством обов'язковою для надання споживачеві, а також закладенням в оспорюваний договір ряду незаконних і несправедливих умов, попередник відповідача допустився обману споживача.

Просить визнати недійсним кредитний договір від 24.07.2008 р. №1159-0171007/ФКВ, укладений між ОСОБА_4 Сергієвичем та Товариством з обмеженою відповідальністю „Український промисловий банк".

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позо в задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає позов безпідставним і просить відмовити у задоволенні цього позову, оскільки обставини на які посилається позивач не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази прийшов до висновку , що у позові ОСОБА_4 до ПАТ "Дельта Банк" про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити за безпідставністю вимоги.

Встановлено, що 24.04.2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 Сергієвичем укладено кредитний договір № 1159 -0171007/ФКВ , згідно якого останній отримав кредит в сумі 19400,00 доларів США.

30.06.2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів ТзОВ «Український промисловий банк» в рахунок погашення заборгованості.

Внаслідок передачі ТзОВ «Український промисловий банк» права вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходило право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 26.12.2012 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором та стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 162761,19 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 9 лютого 2015 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6, і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 № 1/ФКВ від 24.08.2008 року, що складає 281 279, 88 грн., з яких: тіло кредита - 199 092, 38 грн., відсотки - 71 954, 53 грн., комісія за ведення кредиту 10 232, 97 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_6 (ідент. номер НОМЕР_1) згідно іпотечного договору № 1159 -0171007/ ФКВ від 24.07.2008 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_6, а саме: земельну ділянку, площею 0,0875 га, кадастровий номер :10:003:0022, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Мала Гончара , 3 та належить на праві приватної власності Іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №545818 від 02.04.2008 року, та житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями, загальною площею 58,0 кв.м., в т.ч. житловою площею - 36, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Мала Гончара , буд3 та належить ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі- продажу будинку від 03.05.1996 року, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинамі першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальні настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент укладення оспорюваного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбанні продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не булі зазначені у договорі.

Позивач вважає, що відповідач під час укладення кредитного договору приховав від позичальника повну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупно вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, реальної відсоткової ставки, незаконно встановив комісію за видачу та супровід кредиту , в зв'язку з чим просить визнати вищевказаний договір недійсним.

Проте законодавством не передбачено такої підстави для визнання договору недійсним. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону (у споживача виникло право на розірвання договору, відшкодування завданих йому збитків, на суб'єкт господарювання можуть накладатися фінансові санкції).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсними.

Поняття «несправедливі умови договору» визначено у ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язанні споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 Сергієвичем № 1159 -0171007/ФКВ, згідно якого останній отримав кредит в сумі 19400,00 доларів США, підписаний сторонами, а отже позивач погодилася із всіма істотними умовами даного договору, тривалий час їх виконував та на протязі 10 років визнавав дані умови та не порушувала питання про визнання даного договору недійсним.

Всупереч вимогам ст.ст. 77,78,81 ЦПК України позивач не надав належних та допустимих доказів того, що умови оспорюваного договору є несправедливими, його укладено внаслідок введення позичальника в оману, або кредитодавець проводив нечесну підприємницьку практику.

В тексті кредитного договору містяться усі його істотні умови, зокрема, розмір кредиту, строк користування, відсоткова ставка, умови повернення кредиту, сплати комісії та процентів.

В додатку № 1 до кредитного договору визначено графік повернення заборгованості та сукупну вартість споживчого кредиту та реальної процентної ставки.

Посилання позивача на те, що відповідач встановив і незаконно стягнув комісію за видачу та супровід кредиту не може слугувати підставою для визнання кредитного договору , оскільки ці доводи позивач мав би заявляти у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованість за кредитним договором, але позивач у даній справі встановлення комісії і її розмір не оспорював.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 12,77,78,81,133,141, 244 246, 247, 259 ЦПК України , на підставі ст. ст.203, ,215, 230, 229,526,627,628,638,1054 ст.ст.11,18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ковельський міськрайонний суд.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_4, 45000, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, НОМЕР_3, виданий Ковельським МРВ УМВС України у Волинській області.

Представник позивача: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП невідомий.

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», м. Київ, вул.. Щорса,36 Б, ідентифікаційний код за , засоби звязку: НОМЕР_4.

Представник відповідача: ОСОБА_3 , 45000, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП невідомий .

Повний текст складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий:ОСОБА_7