Справа № 562/1848/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" лютого 2018 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

у складі:

судді Мички І.М.,

при секретарі Кондратюк Н.В.

за участю представника позивач ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом КП»Здолбунівкомуненергія» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення боргу за використану теплову енергією. Свої вимоги мотивує тим, що в період з 15.10.2013 року по 31.03.2014 року надавав відповідачам послуги з постачання теплової енергії. В звязку з цим утворилася заборгованість в сумі 1 678,75 грн. Окрім того через несвоєчасне погашення боргу нараховано суму індексу інфляції та три відсотка річних. Вказує, що заборгованість згідно рішення Здолбунівського районного суду від 07.08.2014 року погашалася відповідно до ст. 534 ЦК України. Борг погашено 21.10.2016 року. Тому за період з 01.07.2014 року по 31.10.2016 рік було нараховано інфляційні та 3% річних.

Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Здолбунівкомуненергія» борг в сумі 1 678,75 грн. за використану теплову енергію за період з 15.10.2013 року по 31.03.2014 року, інфляційних 1 327,71 грн., три відсотка річних 163,48 грн. Також просить стягнути 2 169,53 грн. інфляційних та 205,31 грн. три відсотка річних з суми часткового погашенного боргу за попередній період.

15.08.2016 року КП «Здолбунівкомуненергія» звернулося до суду з заявою про видачу наказу.Заявник просив стягнути солідарно з відповідачів користь КП "Здолбунівкомуненергія" заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 1 184 грн. 93 коп., суму індексу інфляції 793 грн. 77 коп. та три проценти річних в сумі 87 грн. 38 коп. за період з 15.10.2013 року по 31.03.2014 року.

Судовий наказ видано 09 вересня 2016 року. В подальшому судовий наказ був скасований ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 травня 2017 року.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги не визнали. Пояснили, що відповідачі не споживали теплову енергію. Центральне опалення було відключено ще в серпні 2011 році. Після подання позову до суду неодноразово зверталася до позивача про складання документів про відключення квартири від теплопостачання,однак позивач їх склав лише через рік, дочекавшись закінчення ще одного опалювального сезону, тобто штучно створив умови для стягнення боргу. Просили суд в позові відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Заслухавши сторонни у справі дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як підставу для стягнення з нас плати за послуги з теплопостачання позивач зазначає ст. ст. 19, 24, 25 Закону України «Про теплопостачання», п.5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пп. 18, 30 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, пп. 23, 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ №1198 від 03.10.2007 року.

Вказані норми зводяться до того, що споживач зобовязаний здійснювати оплату за використану теплову енергію. Судом встановлено наступне:

- що система центрального опалення в квартирі відповідача відключена ще в серпні 2011 року. Квартира обігрівається за допомогою електричних приборів. Всі ці обставини стверджуються зверненнями на адресу комунального підприємства та міської ради, актом на заміну електролічильника, актом про відсутність в квартирі центрального опалення від 30.09.2013 року. Також в судовому засіданні дані обставини були ствердженні показаннями свідків. Окрім того ці обставини стверджуються рішенням Здолбунівського районного суду від 07.08.2014 року в справі №562/727/13-ц.

Судом достовірно встановлено,що підставою для відключення від мережі теплопостачання стало те, що якість послуг не відповідала встановленим вищезазначеним нормам. Адже послуги надавалися з котельні за адресою вул. Шкільна, 40-а м. Здолбунів Рівненської області, яка знаходиться на значній відстані від будинку. В звязку з цим в 2015 році було збудовано нову котельню біля будинку. Це є загальновідомим фактом, а тому відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України не потребує доказуванню.

Відповідачі неодноразово зверталися до позивача та Здолбунівської міської ради з заявами про створення комісії та встановлення факту відключення квартири від центрального опалення.

Відповідно до п.36-38 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 -

36. У разі незгоди з результатами перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг споживач і виконавець визначають час і дату повторної перевірки, для проведення якої запрошується представник уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представник об'єднання споживачів. За результатами повторної перевірки складається акт про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем (його представником), представником виконавця, представниками уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представником об'єднання споживачів.

37. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця.

38. У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта- претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Всупереч вказаних вимог позивач не відреагував на ці звернення. Не направив комісію для складання акту про встановлення факту відключення квартири від теплопостачання,а тому 30.09.2013 року такий акт був складений в довільній формі. Акт підписаний чотирма споживачами. В судовому засіданні вони підтвердили факт відсутності центрального теплопостачання у квартирі відповідача ствердили факт підписання цього акту 30.09.2013р. в помешканні відповідачки.

Судом встановлено, що08.10.2013 року гр.ОСОБА_2 зверталася в Здолбунівську міську раду з заявою про направлення комісії з приводу встановлення відсутності теплопостачання у її квартирі, така комісія створена небула.

Лише 27 листопада 2013 року постійнодіючою міжвідомчою комісією Здолбунівського міськвиконкому з питань відключень від міських мереж центрального опалення та гарячого водопостачання відповідачці надано дозвіл на встановлення автономного опалення.

Незважаючи на отримання дозволу комунальне підприємство не складало технічні умови на відєднання від центральної системи. Як встановлено у судовому засіданні ці технічні умови були складені лише в травні 2014 року, а акт складено лише 09 жовтня 2014 року.

В судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити, які саме дії, крім підписання документів, вчинило комунальне підприємство по відключенню квартири АДРЕСА_1.

Зазначені обставини в сукупності свідчать, що вказана квартира була відключена від центрального теплопостачання в серпні 2011 року. Акт про відключення квартири від мережі центрального теплопостачання не був своєчасно складений саме з вини позивача.

Згідно п. 24 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року - споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до абз. 9 п. 29 Правил - споживач має право на звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання.

Позивачем не наданий розрахунок заборгованості, тому на думку суду є необґрунтованим. Суд позбавлений можливості його перевірити. Позивачем не надано також доказів на ствердження суми боргу.

Розрахунок заборгованості та розрахунок інфляційних та трьох відсотків річних суперечать один одному в них зазначені різні цифри. Так розмір заборгованості на березень 2014 року становить 1 678,75 грн. Згідно розрахунку інфляційних заборгованість на липень 2014 року становить 5 353,29 грн., при цьому послуги в період з квітня по липень не надавалися.

Розмір заборгованості відрізняється від того, що позивач просив стягнути в наказному провадженні. Так сума боргу становила 1 184,93 грн., інфляційні 793,77 грн., 3% річних 87,38 грн. В позові ж зазначений борг становить 1 678,75 грн.

Оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на ствердження основної суми боргу, то і перевірити правильність нарахування інших платежів у суду немає можливості.

Щодо вимог про стягнення інфляційних та трьох відсотків річних за період з 01.07.2014 року по 31.10.2016 рік, то вони суперечать обставинам справи та вимогам норм законодавства. Розрахунок в судовому засіданні не підтверджений.

Сам позивач вказує, що борг погашався згідно рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 30.09.2013 року. В той же час інфляційні та три відсотка річних розраховані з 01.07.2013 року.

Борг погашено 21.10.2016 року. Розрахунок зроблений по 31.10.2016 року.

Позивач вказує, що борг погашався з урахуванням вимог ст. 534 ЦК України, тобто основна сума боргу була погашена в останню чергу. Отже інфляційні та 3% річних мали бути стягнуті раніше.

Окрім того сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].

Всупереч вимог ч.2 ст.625 ЦК України та практики розгляду аналогічних справ інфляційні нарахування здійснені без врахування індексу інфляції за весь період прострочення. Не враховано індекси інфляції менші одиниці (дефляцію).

Відповідно до ст. 140 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь держави.

На підставі зазначеного та відповідно до п.п. 24, 29, 36-38 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630; Постанови Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466; Листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р.; ст. 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 82, 84, 140, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволені позову КП»Здолбунівкомуненергія» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за використану теплову енергію - відмовити.

Стягнути з позивача на користь держави судовий збір в сумі 1600 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 21.02.2018 року.

Суддя І.М.Мичка