ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1689/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/361/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю заявника, представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи виконавчий комітет Нетішинської міської ради Хмельницької області, приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Івтушок Віктор Маркович, ОСОБА_6, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року,-

в с т а н о в и в :

В листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою, в якій зазначала, що 16 листопада 2006 року вона набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного між нею та її батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу. При складанні тексту вказаного договору приватний нотаріус допустив помилку у написанні її прізвища -зазначив «ОСОБА_4» замість правильного за паспортом «ОСОБА_4». При цьому в договорі вона прописом правильно написала своє прізвище «ОСОБА_4».

07 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернулася з письмовою заявою до приватного нотаріуса, Міністерства юстиції України, на що їй було повідомлено неможливість внесення змін до договору дарування шляхом складання окремого договору для виправлення помилки, оскільки дарувальник помер, рекомендовано їй звернутися до суду.

З метою звернення до суду нею було отримано Інформаційну довідку виконавчого комітету Нетішинської міської ради, в якій у розділі відомості про права власності на нерухоме майно відповідно до дати прийняття рішення про державну реєстрацію та дати внесення запису від 20.11.2006 року її прізвище записано також «ОСОБА_4», замість «ОСОБА_4». Помилка в написанні прізвища заявниці в договорі дарування та Інформаційній довідці перешкоджає їй реалізувати своє право власності на квартиру, її виправлення необхідне для надання можливості внести зміни в документи, що посвідчують право власності на квартиру. Крім того, вказала на відсутність між нею та ОСОБА_6 спору щодо дійсності договору дарування від 16.11.2006 року, оскільки такий вирішений в судовому порядку. Згідно рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.07.2016 року, яке набрало законної сили, в позові ОСОБА_6 до неї, третя особа ОСОБА_8, про визнання недійсним цього договору дарування квартири відмовлено.

Тому просила встановити факт належності їй договору дарування квартири АДРЕСА_1, серії ВЕС № 23118, укладеного 16.11.2006 року на ім'я ОСОБА_4, посвідченого 16.11.2006 року приватним нотаріусом Нетішинського нотаріального округу і зареєстрованого в реєстрі за № 4214, а також виданої 13.10.2016 року Інформаційної довідки виконавчого комітету Нетішинської міської ради, сформованої ОСОБА_10 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року встановлено факт належності ОСОБА_4 договору дарування квартири № АДРЕСА_1 від 16 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу на ім'я ОСОБА_4, та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої виконавчим комітетом Нетішинської міської ради 13.10.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати, заяву ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів залишити без розгляду. Вказує на те, що оспорюваний договір дарування квартири нею та покійним чоловіком було підписано без мети створення за ним правових наслідків, а тому і прізвище доньки у договорі вказано невірно. На думку апелянта, ця справа мала б розглядатись у позовному провадженні, а суд фактично в порядку окремого провадження прийняв рішення про дійсність оскаржуваного договору. Суд безпідставно послався на рішення Нетішинського міського суду про відмову у її позові про визнання недійсним договору дарування квартири, і вказав про відсутність спору про право. Проте це рішення прийняте виключно щодо фіктивності правочину, а інших судових рішень, що встановлювали дійсність договору дарування, не існує.

Ршення суду першої інстанції переглядалося в апеляційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 серпня 2017 року про скасування рішення суду першої інстанції, залишення без розгляду заяви ОСОБА_4 скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Заявник ОСОБА_4 просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2006 року між ОСОБА_7, ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_4 з другої сторони, був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу, згідно якого ОСОБА_4 прийняла в дар трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12564920 від 20.11.2006 року, виданого комунальним підприємством Нетішинське бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4, на підставі договору дарування від 16.11.2006 року.

За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої виконавчим комітетом Нетішинської міської ради 13.10.2016 року, у розділі "відомості про права власності" прізвище власника квартири АДРЕСА_1 зазначено як ОСОБА_4, підстава виникнення права власності - договір дарування від 16.11.2006 року, р/н 4214.

Як вбачається з паспорта громадянина України, ім'я заявниці записане як ОСОБА_4, місце реєстрації - АДРЕСА_3. Ідентифікаційний номер ОСОБА_4 - НОМЕР_1, про що в матеріалах справи наявна довідка про присвоєння ідентифікаційного номера від 15.10.2001 року.

З приводу виправлення помилки у вищевказаному договорі дарування 14.10.2015 року заявниця зверталася зі скаргою до Міністерства юстиції України, на що листом №С-22031/15 від 13.11.2015 року, їй роз'яснено, що оскільки дарувальник помер, внести зміни до договору дарування шляхом складання окремого договору неможливо. Рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, керуючись нормами ст.ст.3, 256 ЦПК України.

Таким чином у зв'язку з допущеною помилкою ОСОБА_4 не може вільно розпоряджатись своєю власністю та не має можливості вирішити це питання в позасудовому порядку, оскільки дарувальник ОСОБА_7 помер.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України 2004 року окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої згаданої статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У статті 256 ЦПК України 2004 року визначено перелік справ про встановлення факту, які розглядає суд. Цей перелік не є вичерпним, оскільки частиною другою цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зокрема, за пунктом 6 частини першої цієї статті суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як роз'яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

ОСОБА_4 у заяві посилалася на те, що у зв'язку з допущеною нотаріусом у договорі дарування квартири від 16 листопада 2006 року помилкою у її прізвищі, вона не може вільно розпоряджатись своєю власністю та не має можливості вирішити це питання в позасудовому порядку, оскільки її батько, який є дарувальником, помер.

Як вбачається з матеріалів справи, факт допущення технічної помилки в написанні прізвища заявниці в договорі дарування квартири підтвердив в судовому засіданні і приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Івтушок В. М., який посвідчував цей договір.

Крім того, із доданих заявником копій рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року встановлено, що ОСОБА_6 просила суд визнати недійсним договір дарування квартири, посилаючись на статтю 234 ЦК України. За результатом розгляду вказаної справи у задоволенні позову ОСОБА_6 було відмовлено.

Також у матеріалах справи є копія позовної заяви ОСОБА_6 про визнання цього ж договору дарування квартири недійсним з посиланням на статтю 215 ЦК України. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень провадження у справі було зупинено до розгляду цієї справи. Зі змісту цих судових рішень вбачається, що ОСОБА_6 не заперечує самого факту укладення на користь ОСОБА_6, а не якоїсь іншої особи, договору дарування, проте просить його визнати недійсним, оскільки він укладений з порушенням вимог ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч.6 ст. 235 ЦПК України 2004 року якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суд першої інстанції, врахувавши наведені обставини, дійшов правильного висновку про те, що встановлення фактів, про які просить заявниця, породжують юридичні наслідки, і не пов'язані з вирішенням спору про право, оскільки виправлення описки у прізвищі заявника у договорі дарування квартири, не матиме наслідків для заінтересованої особи, яка просить визнати цей договір недійсним з інших підстав.

Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги про наявність підстав для залишення заяви без розгляду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2018 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Головуюча у першій інстанції: Базарник Б.І. Провадження №22-ц/4820/361/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 69