ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 641/2529/17-ц

провадження № 22ц/818/576/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

треті особи - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О., Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Купровська (Азадалієва) Я.М., Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Департамент управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року в складі судді Чайка І.В.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олексіївна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Купровська (Азадалієва) Яна Миколаївна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Департамент управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківської міської ради про визнання правочинів недійсними, який у подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що 09 жовтня 2009 року між нею та її рідним братом ОСОБА_11 укладено договір дарування квартири № АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. за № 3656, згідно якого ОСОБА_11 подарував їй вказану квартиру, та на підставі якого за нею зареєстровано право власності.

Вказала, що її брат був антисоціальною особою та раніше відбував покарання у виправній колонії, де вона його провідувала у 2013 році.

Зазначила, що тривалий час мешкає у Німеччині, у зв'язку з чим 03 червня 2013 року нею надана довіреність ОСОБА_12, яку вона уповноважила бути її представником та підписувати заяви, довідки, документи, отримувати всі документи для укладання договору оренди, слідкувати за порядком в квартирі, сплачувати комунальні платежі по квартирі та інше, без права відчуження квартири строком до 03 червня 2018 року, а також передала їй ключі від квартири.

Вказала, що в останній раз приїздила до України у 2013 році та після цього вже не покидала Німеччину, де постійно мешкає по теперішній час. Наміру продажу квартири та фізичної можливості вчинити такі дії не мала, оскільки до України не виїжджала, правовстановлюючих документів нікому не передавала.

Зазначила, що у 2015 році її брата ОСОБА_11 побито невідомими особами, у зв'язку з чим госпіталізовано до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 року він помер. Похованням займалась ОСОБА_12

Вказала, що в квітні 2017 року через представника їй стало відомо, що невідома особа прийшла до її квартири, що належить їй на підставі договору дарування, та заявила, що вона є її власником.

Зазначила, що при зверненні представника позивача до нотаріальної контори та одержання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що її квартира двічі продана та що на неї накладено арешт у зв'язку з укладенням іпотечного договору між нею та ОСОБА_6 від 14 жовтня 2014 року.

Вказала, що 13 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азаділєвою) Я.М. видано довіреність від її імені, якою вона начебто уповноважила ОСОБА_5 або ОСОБА_13 бути її представниками, проте вона її не підписувала, оскільки перебувала у Німеччині, оригінали паспорту, коду, правовстановлюючих документів нікому не передавала.

Зазначила, що 13 жовтня 2014 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О. видала ОСОБА_5 дублікат договору дарування квартири № АДРЕСА_2 від 09 жовтня 2009 року замість втраченого другого примірника.

Вказала, що 14 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азаділєвою) Я.М. посвідчено договір іпотеки начебто між нею та ОСОБА_6, проте жодного договору іпотеки вона не укладала, ОСОБА_6 не знає, і взагалі перебувала у Німеччині.

Зазначила, що 25 листопада 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азаділєвою) Я.М. видано довіреність від її імені, якою вона начебто уповноважила ОСОБА_14 бути її представником, проте зазначену довіреність вона не підписувала.

Вказала, що 02 грудня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азаділєвою) Я.М. посвідчено договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_2, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_11 на підставі довіреності від 25 листопада 2014 року, який має бути визнано недійсним, оскільки зазначену довіреність вона не підписувала, крім того, спірна квартира перебувала під обтяженням згідно договору іпотеки.

Зазначила, що 14 березня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азаділєвою) Я.М. обтяження квартири іпотекою припинено.

Вказала, що 26 грудня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. посвідчено довіреність від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4

Зазначила, що 28 грудня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азаділєвою) Я.М. видано ОСОБА_4, який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_3, дублікат договору купівлі-продажу квартири від 02 грудня 2014 року.

Вказала, що 25 січня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азаділєвою) Я.М. посвідчено договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_2

Зазначила, що всі правочини, вчинені нібито нею, мають бути визнані недійсними, оскільки вона їх не укладала та не підписувала, перебувала у цей час у Німеччині, а спірна квартира витребувана у ОСОБА_2

Просила визнати недійсною довіреність від 13 жовтня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М., від її імені, якою вона уповноважує ОСОБА_5, або ОСОБА_13 бути її представниками; визнати недійсним дублікат договору дарування квартири № 32, що розташована в будинку № АДРЕСА_2 від 13 жовтня 2014 року, реєстровий № 4095, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 16427502 від 13 жовтня 2014 року, здійснену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О.; визнати недійсним договір іпотеки квартири № 32, що розташована в будинку № АДРЕСА_2 від 14 жовтня 2014 року, реєстровий номер № 392, між нею та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М.; скасувати рішення про державну реєстрацію номер запису про обтяження № 7329641, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 1647145 від 14 жовтня 2014 року, здійснену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М., обтяжувач ОСОБА_6; визнати недійсною довіреність від 25 листопада 2014 року від її імені, якою вона уповноважила ОСОБА_11 бути її представником, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М.; визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири № 32, що розташована в будинку № АДРЕСА_2 від 02 грудня 2014 року, укладений між нею, від імені якої діяв ОСОБА_11 на підставі довіреності від 25 листопада 2014 року, та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М., реєстровий номер № 463, укладений на підставі дублікату договору дарування від 09 жовтня 2009 року, виданого 13 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 17663700 від 02 грудня 2014 року, здійснену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М., номер запису про право власності: 7913882; витребувати з чужого незаконного володіння у набувача ОСОБА_2 квартиру № 32, що розташована в будинку № АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 25 січня 2017 року між ОСОБА_3, від імені якого на підставі довіреності від 26 грудня 2016 року діяв ОСОБА_4, та між ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3356266 від 25 січня 2017 року, здійснену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М., номер запису про право власності : 18702937.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено, визнано недійсною довіреність від 13 жовтня 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М., якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_5 або ОСОБА_13 бути її представниками; визнано недійсним дублікат договору дарування квартири № 32, що розташована в будинку № АДРЕСА_2 від 13 жовтня 2014 року, реєстрований № 4095, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 16427502 від 13 жовтня 2014 року, здійснену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О.; визнано недійсним договір іпотеки на квартиру № 32, що розташована в будинку № АДРЕСА_2 від 14 жовтня 2014 року, реєстраційний номер № 392, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_15, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 7329641 від 14 жовтня 2014 року, здійснену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М.; визнано недійсною довіреність від 25 листопада 2014 року, завірену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М., якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_11 бути її представником; визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири № 32 , що розташована в будинку № АДРЕСА_2 від 02 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якої діяв представник ОСОБА_11 на підставі довіреності від 25 листопада 2014 року та ОСОБА_3, реєстровий номер № 463; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 17663700 від 02 грудня 2014 року, здійснену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М., номер запису про право власності: 7913882; витребувано у ОСОБА_2 квартиру № 32, що розташована в будинку № АДРЕСА_2, який є її власником за договором купівлі-продажу від 25 січня 2017 року, укладеним між ОСОБА_3, від імені якого на підставі довіреності від 26 грудня 2016 року діяв ОСОБА_4, та між ОСОБА_2, що був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М.; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3356266 від 25 січня 2017 року, здійснену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською (Азадалієвою) Я.М., за номером запису право власності: 18702937; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3408,30 грн. та витрати, пов'язані з розглядом справи в сумі 320,00 грн., а всього 3728,30 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що достовірних доказів того, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_1 поза її волею, не надано; що спірна квартира передана у володіння брату позивача ОСОБА_11, який розпорядився нею та отримав грошові кошти від її продажу.

02 листопада 2018 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що з доводами скарги вона не погоджується; вважала рішення суду законним і обґрунтованим. Вказала, що протягом 2013-2014 років під час укладення спірних правочинів мешкала у Німеччині, займалась похованням чоловіка, на території України не перебувала.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Сащенка І.С. від 14 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

11 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 641/2529/18-ц (22ц/818/576/18) за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року в складі судді Чайка І.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олексіївна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Купровська (Азадалієва) Яна Миколаївна, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Департамент управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Харківської міської ради про визнання правочинів недійсними.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяву про відкладення розгляду справи від представника ОСОБА_2 залишено без задоволення, оскільки доказів поважності причин відкладення справи не надано.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивач дійсно не укладала спірні правочини, тому її права підлягають захисту шляхом задоволення віндикаційного позову про витребування квартири від набувача, яка була придбана за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 укладено договір дарування квартири № АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. за № 3656, згідно якого ОСОБА_11 подарував ОСОБА_1 вказану квартиру.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12 жовтня 2009 року, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1

03 червня 2013 року ОСОБА_1 видано довіреність, якою вона уповноважила ОСОБА_12 бути її представником у всіх необхідних установах, підприємствах, організаціях, органах державної реєстрації, податкових органах, органах РАЦС, відповідному бюро технічної інвентаризації з питання управління, здачі в оренду належної їй квартири № АДРЕСА_2. Також вказаною довіреністю вона надала право своєму представнику подавати, підписувати, отримувати від її імені відповідні документи в усіх комунальних підприємствах та організаціях з питань сплати грошей за комунальні послуги, укладати та підписувати договори оренди, мати вільний доступ до вказаної квартири тощо, без права відчуження вказаної квартири. Довіреність видана строком до 03 червня 2018 року та посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Полехіною А.М. за реєстровим №725.

Під час посвідчення вказаної довіреності ОСОБА_1 діяла на підставі паспорта РО843363, виданого органом 2D 16 червня 2009 року.

Як вбачається з довіреності від 13 жовтня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. за № 387, ОСОБА_1 на підставі паспорта серія НОМЕР_1 та на виконання умов договору доручення уповноважила ОСОБА_5 та/або ОСОБА_13 бути її представниками, зокрема, в комунальних службах, житлових дільницях, Державній міграційній службі, у всіх судах загальної юрисдикції незалежно від інстанції, в органах Міністерства внутрішніх справ, прокуратури, органах нотаріату, податкових органах, відповідному ВДВС з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень (з правом отримання присудженого майна або грошей), поданням від її імені виконавчих документів, державній реєстраційній службі, бюро технічної інвентаризації. Вказаною довіреністю ОСОБА_1 надала право вказаним представникам, зокрема, вчиняти від її імені усі процесуальні та фактичні дії, отримувати та подавати необхідні довідки та документи (в тому числі дублікати будь-яких документів), вносити зміни та доповнення до раніше укладених договорів та підписувати їх, укладати та підписувати договори про розірвання раніше укладених будь-яких договорів. Строк дії зазначеної довіреності до 13 жовтня 2017 року включно.

Із заяви ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_1 на підставі вищевказаної довіреності, вбачається, що 13 жовтня 2014 року він звернувся до приватного нотаріуса ХМНО Лавінда Н.О. із заявою про видачу йому дублікату договору дарування від 09 жовтня 2009 року за реєстровим № 3656, замість втраченого ОСОБА_1 другого примірника вищевказаного договору.

З договору іпотеки від 14 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 392, вбачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_1 суму готівкою 195 000,00 грн., зі строком погашення боргу не пізніше 25 грудня 2014 року, з метою забезпечення своєчасного та належного виконання зобов'язань позичальника у повному обсязі, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2. Нерухоме майно, яке передається в іпотеку, належить іпотекодавцю на підставі дублікату договору дарування від 09 жовтня 2009 року, виданого 13 жовтня 2014 року.

З договору купівлі-продажу від 02 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 в особі ОСОБА_11, що діяв від її імені на підставі довіреності, посвідченої 25 листопада 2014 року ПН ХМНО Купровською Я.М. за реєстровим номером № 448, з однієї сторони, та ОСОБА_3 з другої сторони, уклали цей договір, за яким ОСОБА_1 здійснила продаж належної їй на підставі договору дарування квартири № АДРЕСА_2 ОСОБА_3 Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 463 та посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Купровською Я.М.

Листом Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 01 березня 2018 року №691/0/50-18 повідомлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутня сканкопія довіреності від 25 листопада 2014 року, якою ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_11 бути її представником.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_11 помер.

Листом від 03 березня 2016 року №05/01-16 приватний нотаріус ХМНО Купровська Я.М., повідомила Відділ з питань державної реєстрації Харківського міського управління юстиції щодо припинення обтяження за іпотечним договором від 14 жовтня 2014 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між ними, та просила зареєструвати припинення обтяження щодо речового права (заборони) і щодо іншого речого права (іпотеки) на квартиру АДРЕСА_2.

З довіреності від 26 грудня 2016 року, посвідченої ПН ХМНО Остапенком Є.М. за №3484, вбачається, що ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 підготувати всі необхідні документи для продажу та/або міни належних йому квартир, в тому числі щодо квартири № 32, що розташована по АДРЕСА_2 та в подальшому продати, передати в іпотеку або обміняти на умовах та за ціну на власний розсуд.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 квітня 2017 року №94091701, квартира № АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Азадалієвою Я.М.. Номер запису про право власності : 18702937.

Судом першої інстанцї в порядку забезпечення доказів по справі неодноразово витребувались у приватного нотаріуса ХМНО Азадалієвої (Купровської) Я.М. відповідні документи, в тому числі, й договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_2 від 25 січня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав у власність вказану квартиру, однак такі відомості та документи суду надані не були.

Листом Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 19 вересня 2017 року №27810/02-20 повідомлено, що наказом Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 11 травня 2017 року діяльність приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої (Купровської) Я.М. тимчасово зупинена 12 травня 2017 року до надання можливостей здійснити перевірку документів.

Згідно відомостей Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_3 переховується від органів досудового розслідування та прокуратури і знаходиться у розшуку з 26 травня 2016 року за ч.3 ст.190 КК України, та Азадалієва (Купровська) Я.М. переховується від органів досудового розслідування та знаходиться у розшуку з 30 травня 2017 року за ч.4. ст.190, ч.3 ст. 358, ч. 3 ст.365-2 КК України.

Відповідно до перекладу з німецької мови довідки про прописку від 17 березня 2009 року, виданої Відділом праці з громадянами Відомства правопорядку міста Нордхаузен, Німеччина, вбачається, що ОСОБА_1 з 20 серпня 2001 року прописана у АДРЕСА_3, до теперішнього часу за єдиним помешканням. За цією самою адресою прописані члени її родини: чоловік ОСОБА_21 та дитина ОСОБА_22.

З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 27 червня 2017 року № 0.64-20413/0/15-17 вбачається, що за результатами проведеної перевірки, відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 01 січня 2014 року по час надання таких відомостей в базі даних не виявлено.

З копій квитанцій про оплату комунальних послуг за 2014-2017 роки вбачається, що оплата за комунальні послуги, надані за адресою: АДРЕСА_2, здійснювалась ОСОБА_1

У судовому засіданні суду першої інстанції були допитані в якості свідків позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_12, які підтвердили обставини, викладені у позовній заяві.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи сканів документів.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частинами 1, 2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Згідно статті 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК (435-15) добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність

набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно частини 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Матеріали справи свідчать про те, що єдина довіреність, яку укладала ОСОБА_1, це довіреність, видана ОСОБА_12 03 червня 2013 року, якою вона уповноважила ОСОБА_12 бути її представником у всіх необхідних установах, підприємствах, організаціях, органах державної реєстрації, податкових органах, органах РАЦС, відповідному бюро технічної інвентаризації з питання управління, здачі в оренду належної їй квартири № АДРЕСА_2. Також вказаною довіреністю вона надала право своєму представнику подавати, підписувати, отримувати від її імені відповідні документи в усіх комунальних підприємствах та організаціях з питань сплати грошей за комунальні послуги, укладати та підписувати договори оренди, мати вільний доступ до вказаної квартири тощо, без права відчуження вказаної квартири.

Інших довіреностей з іншими особами ОСОБА_1 не укладала; наміру укладення оспорюваних правочинів не мала; перебувала на території Німеччини під час їх вчинення та не перетинала державний кордон України з січня 2014 року.

Посилання ОСОБА_2 на відсутність доказів того, що позивач не перетинала кордон України, спростовуються матеріалами справи.

Так, з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 27 червня 2017 року № 0.64-20413/0/15-17 вбачається, що за результатами проведеної перевірки, відомостей про перетинання державного кордону України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 01 січня 2014 року по час надання таких відомостей в базі даних не виявлено.

Цей доказ ОСОБА_2 не спростовано.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що у матеріалах нотаріальної справи наявна копія паспорта ОСОБА_1, отже вона користувалась ним та могла укладати спірні правочини, безпідставні, оскільки зазначена копія паспорта міститься у матеріалах нотаріальної справи щодо посвідчення договору дарування квартири у 2009 році, чинність якого не оспорюється. Копії нотаріальних справ щодо посвідчення оспорюваних правочинів у матеріалах справи відсутні.

Дійсно, під час посвідчення довіреності від 03 червня 2013 року, якою ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_12 бути її представником, позивач діяла на підставі паспорта РО843363, виданого органом 2D 16 червня 2009 року, тоді як в оспорюваних правочинах, які нібито вчинені від імені, зазначені паспортні дані ОСОБА_1 на підставі паспорта громадянина України (серія НОМЕР_1), хоча позивач наполягала на тому, що єдиним документом, який посвідчує її особу, є закордонний паспорт.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 укладено договір позики з ОСОБА_6, у забезпечення виконання якого укладено спірний договір іпотеки, та договір позики не оспорено, є необґрунтованими, оскільки доказів того, що договір позики дійсно був укладений, матеріали справи не містять. Не оспорювання позивачем договору позики не є доказом того, що вона висловлювала волевиявлення щодо укладення спірного договору іпотеки.

Той факт, що оспорювану довіреність на продаж квартири вчинено від імені ОСОБА_1 на її брата ОСОБА_11, не свідчить про те, що вона знала або могла знати про укладення договору купівлі-продажу та що квартира вибула з її власності не поза її волею.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_11 не мав права власності на спірну квартиру та не міг розпоряджатися нею.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості рішення суду в частині витребування квартири у ОСОБА_2 є безпідставними, виходячи з наступного.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Зазначена норма передбачає вичерпне коло підстав, за яких власник зберігає право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Такою підставою є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) у даному випадку застосовуватися не може, оскільки між власником та набувачем майна відсутні договірні відносини.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України.

Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач втратила право власності на спірну квартиру в результаті укладення правочинів від її імені, які вона не вчиняла, та не мала такого наміру, що дає підстави для витребування майна на користь власника з володіння іншої особи.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання довіреностей від 13 жовтня 2014 року та 25 листопада 2014 року недійсними та визнання дублікату договору дарування спірної квартири від 13 жовтня 2014 року, договору іпотеки від 14 жовтня 2014 року та договору купівлі - продажу спірної квартири від 02 грудня 2014 року недійсними та витребування спірної квартири у ОСОБА_2

За змістом пункту 9 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Проте, згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи, що вимоги щодо скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на спірну квартиру є похідними від зазначеного спору, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно задовольнив їх.

Таким чином, доводи скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду залишено без змін, підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

У зв'язку зі складністю справи повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року в межах десятиденного строку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.