441/295/18 2/441/333/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2018р. м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі :

головуючої судді Малахової Онуфер А.М.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивачки

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, 21.02.2018р. звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3, мотивуючи тим, що їхній шлюб був зареєстрований 04.07.2003р. Грімненською сільською радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №02, у шлюбі мають дитину ОСОБА_4, 08.09.2003р., спільне життя між ними не склалося через несумісність характерів, непрацевлашованість відповідача і зловживання останнім алкогольними напоями, через що виникали сварки, конфлікти, як наслідок проживають окремо, спільного господарства не ведуть, як подружжя стосунків не підтримують, за таких обставин вважає, що шлюб розпався, примирення є неможливим та суперечить її інтересам.

Ухвалою судді від 26.02.2018р. провадження у справі відкрито.

Позивачка в суді вимоги підтримала з мотивів наведених у заяві, пояснила, що відповідач не піклується про сім'ю та матеріально не забезпечує її, зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки, як наслідок з лютого 2018 року проживають окремо, як подружжя стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Просить розірвати шлюб, залишити їй прізвище «Герус» та стягнути на її користь сплачений судовий збір.

Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив (а.с. 21).

Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 24, ч. 3 і ч. 4 ст. 56, ч. 2 ст. 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Із пояснень позивачки в суді, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували 04.07.2003р. шлюб у Грімненській сільській раді Городоцького району Львівської області, актовий запис №02, у шлюбі мають дитину ОСОБА_4, 08.09.2003р.н., з лютого 2018 року разом не проживають, як подружжя стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Позивачка в суді настоює на розірванні шлюбу, категорично заперечила можливість примирення з відповідачем, поновлювати сімейні стосунки з останнім - не бажає.

Відповідач, у встановлений судом строк, відзив на позов ОСОБА_2 не надав, у підготовчому судовому засіданні 16.03.2018р. позов по суті не заперечив.

З огляду на вищеозначені обставини та інші фактичні взаємини подружжя ОСОБА_1, суд доходить висновку, що подальше вжиття будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст. 111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства, що має важливе значення.

Розриваючи шлюб між сторонами, суд також враховує інтереси їх неповнолітньої дитини, повноцінний розвиток та виховання якої у сімї, в якій існують постійні непорозуміння, є неможливим.

Відповідно до положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідач в суді 16.03.2018р. щодо іменування позивачки прізвищем "Герус" не заперечив, тому вимога позивачки про залишення після розірвання шлюбу прізвища чоловіка, безпідставна.

З огляду на вимоги ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки 704 грн. 80 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 89, 133, 141, 209, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України ст. ст. 24, 112СК України,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 (д.п.Білодуб) ОСОБА_5 та ОСОБА_3, зареєстрований 04 липня 2003 року Грімненською сільською радою Городоцького району Львівської області, актовий запис №02.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 грн. 80 коп. судового збору.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено 27.04.2018р.

С у д д я : ОСОБА_6 Онуфер