Справа № 2-7356/10/ Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Провадження № 22-ц/773/252/18 Категорія: 27 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Здрилюк О.І.,

суддів Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Галицька І.П.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» звернулося до суду із позовом до Приватного підприємства «Технобуд», ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи тим, що між банком та ПП «Технобуд» 12 лютого 2007 року було укладено кредитний договір № 1202/07-189, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відкриття кредитної лінії у розмірі 450000 грн. зі сплатою 18% річних на строк до 12 лютого 2014 року. Додатковим договором від 24.10.2008 року було змінено розмір процентів на 23% річних. Також договором передбачені штрафні санкції.

З метою забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між банком та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_1 16 лютого 2007 року були укладені окремі договори поруки №1602/07-189-1 та №1602/07-189-2, за умовами яких останні, кожен зокрема, зобовязалися перед банком відповідати за невиконання позичальником усіх зобовязань, що виникли за кредитним договором.

Позичальник ПП «Технобуд» не виконував належним чином свої зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 01.06.2010 року утворилася заборгованість на загальну суму 571206,54 грн., з яких 337482 грн. непогашений кредит (тіло кредиту), 99961,25 грн. несплачені проценти, 2416,88 грн. пеня, 131346,41 грн. штраф, які позивач просив стягнути солідарно з усіх відповідачів, а також відшкодувати судові витрати /заява про уточнення позовних вимог/ (а.с.110-111).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2017 року закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог до Приватного підприємства «Технобуд» (а.с.147).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ПАТ «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 1202/07-189 від 12 лютого 2007 року в розмірі 568789 грн. 66 коп. та по 910 грн. з кожного судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, від імені якої діє представник ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, у судове засідання не зявилися.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає до скасування з ухваленням у цій частині нового судового рішення з таких підстав.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Судом встановлено, що 12 лютого 2007 року між КБ «Західінкомбанк» ТзОВ (правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк») та ПП «Технобуд» було укладено кредитний договір № 1202/07-189, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитну лінію для поповнення оборотних коштів та ведення господарської діяльності у розмірі 450000 грн. зі сплатою 18% річних /п.1.1./ із терміном користування до 12 лютого 2014 року або до першої письмової вимоги кредитора /п.1.2./. Також встановлено штрафні санкції та право змінювати процентну ставку (а.с.8-9).

З метою забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між банком та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_1 16 лютого 2007 року було укладено окремі договори поруки № 1602/07-189-1 і № 1602/07-189-2, за умовами яких відповідачі (кожен зокрема) зобовязалися перед банком відповідати за виконання позичальником ПП «Технобуд» у повному обсязі усіх його зобовязань, що випливають з кредитного договору № 1202/07-189 від 12.02.2007 року і додаткових до нього договорів, укладених між кредитором і позичальником /п.1.1./ (а.с.14, 15).

24 жовтня 2008 року між банком і позичальником ПП «Технобуд» укладено додатковий договір до кредитного договору № 1202/07-189 від 12.02.2007 року, згідно якого процентну ставку за кредитом визначено 23% річних та внесено зміни щодо інших підстав для підвищення процентної ставки, а також щодо штрафних санкцій (а.с.10).

Судом встановлено, що позичальник порушив умови кредитного договору № 1202/07-189 від 12.02.2007 року та додаткового договору до нього від 24.10.2008 року, що виразилося у несвоєчасному поверненні отриманих у банку грошових коштів.

Статтями 553, 554 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку і відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. В такому разі боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Розмір заборгованості позичальника перед банком станом на 01.06.2010 року становить 571206,54 грн., з яких 337482 грн. непогашений кредит (тіло кредиту), 99961,25 грн. несплачені проценти, 2416,88 грн. пеня, 131346,41 грн. штраф /п.3.2.15 кредитного договору/, що стверджується відповідним розрахунком, а також виписками по рахунку і відповідачі на вимогу банку заборгованість не погасили (а.с.7, 16-19, 26-31, 113-137).

Виходячи з умов кредитного договору /п.1.2/, кредитор мав право вимагати дострокового виконання зобовязання від боржників.

Посилання скаржника на те, що суд не перевірив підставність, правильність та період нарахувань заявленої до стягнення суми боргу не заслуговують на увагу, оскільки судом перевірений наданий позивачем розрахунок заборгованості. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів щодо того, що цей розмір заборгованості має бути іншим, або що така заборгованість взагалі відсутня відповідачі як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надали.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції відмовивши у витребуванні заявлених відповідачем доказів, суттєво обмежив її права відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідач не довела своєї неможливості подати ті докази, які просила витребувати, а згідно ч.3 ст.27 ЦПК України (у редакції на час ухвалення оскарженого рішення) особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Посилання відповідача та її представника в суді апеляційної інстанції на те, що судом проведено стягнення з неї коштів без урахування того, що банк заздалегідь не повідомив її про збільшення процентної ставки за кредитним договором, тобто змінив зобовязання, чим збільшив обсяг її відповідальності як поручителя не заслуговують на увагу, оскільки вимога щодо попереднього повідомлення поручителя про зміну процентної ставки за кредитним договором не обумовлена в договорі поруки.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки повязується зі зміною забезпеченого зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Обсяг зобовязання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобовязанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобовязання.

У п.6.4 кредитного договору від 12.02.2007 року визначено умови, при яких кредитор має право змінювати процентну ставку за користування кредитними коштами саме шляхом укладення додаткових угод (а.с.8-9).

Згідно п.п.1.1, 2.1, 2.2 договорів поруки, укладених між сторонами 16.02.2007 року, підписи поручителів свідчать, що вони згідні з істотними умовами кредитного договору, в тому числі, що процентні ставки за користування кредитними коштами змінюються додатковими угодами і вони зобовязуються виконувати усі умови кредитного договору та додаткових до нього договорів (а.с.14, 15).

Враховуючи наведене, додаткової згоди поручителя на зміну відсоткової ставки не було потрібно, оскільки збільшення відсоткової ставки відбулося в рамках узгоджених сторонами домовленостей.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача пені.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені учасниками справи не оскаржується, а тому і не переглядається судом апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно визначено розмір заборгованості, який підлягає стягненню на користь позивача, а саме 568789,66 грн., з яких 337482 грн. непогашений кредит (тіло кредиту), 99961,25 грн. несплачені проценти та 131346,41 грн. штраф.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення заборгованості солідарно з обох відповідачів, оскільки договори поруки є окремими договорами, поручителі не є солідарними боржниками між собою, а лише солідарними боржниками, кожен зокрема, із позичальником, а тому заборгованість підлягає стягненню солідарно із кожного окремого поручителя із позичальником ПП «Технобуд».

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості солідарно з обох поручителів зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалення у цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року в даній справі у частині стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4, як солідарного боржника із позичальником Приватним підприємством «Технобуд» на користь Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 1202/07-189 від 12 лютого 2007 року у розмірі 568789 грн. 66 коп. (пятсот шістдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят девять грн. 66 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1, як солідарного боржника із позичальником Приватним підприємством «Технобуд» на користь Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 1202/07-189 від 12 лютого 2007 року у розмірі 568789 грн. 66 коп. (пятсот шістдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят девять грн. 66 коп.).

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: