ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/914/18 Справа № 2-3937/11 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргоювідповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 17 вересня 2012 року, яке ухвалене суддею Ан О.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 17 вересня 2012 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2011 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про усунення стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 23.02.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № М 120/054/07, відповідно до якого ОСОБА_1 надано грошові кошти в сумі 87 130,00 дол. США, зі сплатою 14 % річних, терміном повернення заборгованості до 22.02.2010 року, на умовах, визначених Договором.

В якості забезпечення по Договору кредиту між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 23.02.2007 року було укладено договір застави автотранспортних засобів №120/034-З-М 120/054/07, відповідно до п.1.1 якого в забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту передано транспортні засоби, а саме: автомобілі в кількості 4 шт., а також, в якості забезпечення по Договору кредиту 23.02.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №120/035-П-М 120/054/07.

В уточнених позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №М 120/054/07 від 23.02.2007р. у сумі 576 197,40 грн., оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконував зобов'язань за Договором кредиту, не сплачував проценти, у зв'язку з чим, станом на 27.02.2012 виникла заборгованість в сумі 576 197,40 грн.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 17 вересня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволені в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заборгованість в сумі 576 197,40 грн. (п'ятсот сімдесят шість тисяч сто дев'яносто сім гривень 40 копійок).

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк» ХОФ ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті держмита в сумі 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу в розмірі 120,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Зокрема, відповідач ОСОБА_2 вказує на те, що заочне рішення винесено з порушенням норм процесуального права, оскільки судовий розгляд проведено за його відсутності без належного повідомлення про день і час розгляду справи, що позбавило його права реалізувати свої процесуальні права та порушило принцип змагальності сторін.

Окрім того, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів заборгованості відповідача перед банком, оскільки відсутні довідки, що засвідчують наявність заборгованості та порядок нарахування процентів за користування кредитом та пені за кредитом., а наявні в матеріалах справи документи лише відображують односторонні арифметичні розрахунки позивача, які не можуть бути підставою для стягнення визначеного банком розміру грошових коштів. Вказує і на те, що позивач жодного разу не надіслав на його адресу лист-вимогу про те, що ОСОБА_1 не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором. Наголошує на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо звернення з позовом до нього, як до поручителя, а отже він не повинен нести солідарну відповідальність перед кредитором із боржником ОСОБА_1 за невиконня останнім за основним зобов'язанням.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», керувавсявимогами статей 525, 526 ЦК України й виходив з доведеності факту невиконання боржником та поручителем своїх зобов'язань за Кредитним договором та Договором поруки.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений судом з порушенням норм цивільного права.

Так, відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 23.02.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № М 120/054/07, та ОСОБА_1 надано грошові кошти в сумі 87 130,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних, терміном повернення заборгованості до 22.02.2010 року, на умовах, визначених Договором.

У забезпечення виконання зазначеного договору 23.02.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №120/035-П-М 120/054/07.

Відповідно до умов Договору кредиту (п.п.1.1, 2.4.1) погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця включно до 20-го числа у розмірі 2421 доларів США до 22.02.2010 (а.с.4).

Відповідачі підтвердили свою згоду з умовами кредитного договору та договору поруки, що підтверджується їхними підписами (а.с.7,11).

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом на 27.02.2012 утворилась заборгованість у розмірі 576 197,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом 35809,17 доларів США, що еквівалентно 286000,68 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 16045,87 дол. США, що еквівалентно 128155,15 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 146,72 доларів США, що еквівалентно 1171,82 грн., сума простроченої заборгованості за комісією 2112,93 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 4872,04 доларів США, що еквівалентно 38912,01 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3520,52 доларів США, що еквівалентно 12144,07 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків 105343,05 грн., інфляційні витрати з відсотками 295,20 доларів США, що еквівалентно 2357,68 грн.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Встановивши, що позивач виконав зобов'язання за кредитним договором, а відповідач ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повному обсязі повертав кошти на погашення позики, суд першої інстанції стягнув з боржника та поручителя солідарно заборгованість станом на 27.02.2012 у розмірі 576 197,40 грн.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1, а відтак і поручитель ОСОБА_2, первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами у строк до 22.02.2010 року, сплачуючи її частинами не менш як 2421 дол. США по 20-те число кожного місяця.

Таким чином, поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Отже, виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов»язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов»язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення " пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Згідно роз'яснень, наданих у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, з розрахунку суми заборгованості за договором кредиту наданим суду позивачем, видно, що відповідач ОСОБА_1 останній платіж по кредиту в розмірі 2421 дол. США, здійснив 20 листопада 2008 року (а.с.16).

Окрім того, з листа вимоги позивача, надісланого на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо повного погашення ними заборгованості за договором кредиту, вбачається, що ця вимога надіслана відповідачам 13 лютого 2009 року (а.с.18), тоді, як з позовом до суду до обох відповідачів, позивач звернувся лише 28 квітня 2011 року (а.с.3).

Отже позовні вимоги до поручителя ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції задовольнити не може, оскільки з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням - 20.11.2008, а також з моменту надіслання листа вимоги про повне погашення відповідачами заборгованості за договором кредиту - 13 лютого 2009 року та строком подання позову до суду - 28 квітня 2011 року минуло більше шести місяців.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог відповідача ОСОБА_2 щодо скасування рішення в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не можуть бути взятими до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно його неналежного повідомлення про день і час проведення судового розгляду, оскільки вони суперечать матеріалам справи.

Так, на аркуші справі 77 наявне поштове повідомлення про особисте вручення 12 липня 2012 року відповідачу виклику в судове засідання на 17 вересня 2012 року.

Отже, на підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з чим скасовує рішення суду з підстав невірного застосування норм матеріального права, згідно п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, та ухвалює нове рішення в частині відмови у задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 17 вересня 2012 року в частині солідарного стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором кредиту №М 120/054/07 від 23 лютого 2007 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2018 року.

Головуючий:

Судді: