Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1759/18 Головуючий у 1-й інстанції: Машкіна Н.В.
Є.У.№ 321/1538/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5, приватний нотаріус Михайлівського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору купівлі продажу житлового будинку частково недійсним (удавним) в частині покупця та визнання права власності на житловий будинок,

за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 на заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку удаваним в частині покупця та визнання права власності на житловий будинок. Зазначала, що 24 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4М був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 22 по вул. Калініна (Свободи), розташованого у смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 Посилаючись на те, що фактично покупцем за договором купівлі-продажу була вона, а не її дочка відповідачка ОСОБА_4, яка на час укладення договору перебувала у шлюбі, разом із чоловіком та маленькою дитиною проживала окремо, саме позивачка домовлялася з продавцем щодо всіх істотних умов договору, сплачувала обумовлені договором гроші, з моменту укладення договору і до теперішнього часу разом зі своєї сімєю проживає у спірному будинку, просила суд на підставі ст.ст.215, 235, 657 ЦК України визнати договір купівлі-продажу житлового будинку удаваним в частині покупця, визнати за нею право власності на нерухомість. Про порушення свого права вона дізналася у жовтні 2017 року, коли відповідачка відмовилася зареєструвати її у спірному будинку і стала погрожувати виселенням.

В письмових поясненнях, наданих суду першої інстанції 26.01.2018р., приватний нотаріус зазначала, що в своїй діяльності керується вимогами Закону України «Про нотаріат», ЦК України, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій, іншими нормативними актами. Нотаріус повідомила суд про те, що 03.09.2012 р. посвідчувала довіреність від імені ОСОБА_5, якою останній уповноважував ОСОБА_3 здійснити збір документів для посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Правом розпоряджатися спірним будинком продавець ОСОБА_3 не наділяв. При укладенні спірного правочину продавець ОСОБА_5 та покупець ОСОБА_4 особисто були присутні у нотаріуса, усі суттєві умови договору були зясовані нею особисто у сторін під час укладення правочину, ніяких спорів між ними не було.

Заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року позов задоволено.

Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області, вул. Свободи (Калініна), 22, укладений 24.07.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Михайлівського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 556, визнано частково недійсним (удаваним) з моменту укладення в частині покупця ОСОБА_4, визнано покупцем ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області, вул. Свободи (Калініна), 22.

В апеляційній скарзі про скасування заочного рішення і ухвалення нового про відмову у позові приватний нотаріус ОСОБА_6 зазначає, що посвідчений нею договір відповідає вимогам ст.ст.203,215 ЦК України, при укладенні договору вона як нотаріус розяснила сторонам правову природу договору, зясувала дійсні наміри сторін. Висновки суду першої інстанції про удаваність правочину ґрунтуються тільки на поясненнях свідків, яким обставини укладення договору відомі зі слів позивачки, тоді як оспорювання окремих частин правочину може доводитися тільки письмовими доказами. Крім того, суд допустився порушень норм процесуального права: не залучив до участі у розгляді справи як співвідповідача продавця, розглянув справу за відсутності відповідачки, яка не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, оскільки перебувала за межами України, поклав в основу свого рішення недопустимі докази.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, вважає, що надала суду належні і допустимі докази на підтвердження її доводів про те, що будинок купувався за її особисті гроші, які вона виручила від продажу свого будинку.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що 24 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, за умовами якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_4 прийняла у власність будинок № 22 по вул. Калініна (Свободи), розташований у смт. Пришиб, Михайлівського району, Запорізької області.

Відповідно до розділу 2 договору продаж сторони здійснюють за 25 000 грн., які ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_4 готівкою всю повністю до підписання цього договору.

Покупець довела до відома продавця, а продавець взяв до уваги той факт, що покупець у шлюбі не перебуває, і грошові кошти, що витрачаються покупцем за цим договором, є її особистою приватною власністю, і особи, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (чи їх частку), витрачені на купівлю житлового будинку відсутні (п.2.4 договору).

У пункті 4.2 договору сторони підтвердили той факт, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, тобто не є таким, що передбачено ст.ст. 234, 235 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що спірний будинок був придбаний позивачкою за власні кошти, що підтверджується відповідними розписками та поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, з моменту придбання нерухомості і до тепер позивачка проживає в будинку, зробила в ньому ремонт.

Але таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилалася на положення ст. 15, 16, 235, 657 ЦК України.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Отже, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Щоб договір був удаваним необхідні свідомі дії обох сторін договору для приховання істинної волі. Для визнання правочину удаваним слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони укладення удаваної угоди недостатньо.

Як розяснено у п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір купівлі-був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

В позовній заяві в якості відповідача зазначена покупець ОСОБА_4, процесуальне становище продавця ОСОБА_5 визначено позивачем як третя особа, в такому ж процесуальному статусі суд і розглядав справу по суті.

Відповідно до ч. 5 п.3,4 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює у випадку необхідності часникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

На підставі ч.1,3 ст.55 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотання позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених у ч.1 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав і не міг знати до подання позову у справі про залучення такого співвідповідача.

Під час вирішення спору суд першої інстанції не обговорив питання про залучення другої сторони спірного правочину продавця ОСОБА_5 до участі у справі в якості співвідповідача, визначивши його процесуальне положення як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, у той час як судовим рішення вирішено питання про його права і обов'язки, що є порушенням вимог процесуального закону.

Дійшовши висновку про удаваність правочину, суд першої інстанції не зясував дійсну спрямованість волі і другої сторони правочину, оскільки розглянув справу за відсутності покупця ОСОБА_4, яка повістку про виклик у судове засідання не отримала, оскільки, як зазначено на довідці поштового відділення про причини невручення судової повістки, адресат за вказаною на конверті адресою тимчасово не проживає.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Суд першої інстанції під час розгляду справи порушив норми процесуального права, що є підставами для скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки задоволення позову без залучення до участі у справі всіх належних сторін є передчасним, а суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень залучати до участі у справі співвідповідача.

На підставі ст.141 п.12 ЦПК України з позивача на користь третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_6 підлягають стягненню понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2114, 41 грн.

Керуючись ст. ст.367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 лютого 2018 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5, приватний нотаріус Михайлівського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору купівлі продажу житлового будинку частково недійсним (удавним) в частині покупця та визнання права власності на житловий будинок залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, селище міського типу Пришиб, вулиця Свободи, 22, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, податковий номер НОМЕР_2, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, селище міського типу Пришиб, вулиця Куйбишева, №6а, 2 114, 41 грн. (дві тисячі сто чотирнадцять грн.. 41 коп.) компенсації судового збору

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: