Провадження № 22-ц/773/414/18 Категорія: 81 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Галицька І.М.

з участю державного виконавця Бондарука П.В.

представника боржника ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням заступника начальника другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року,

встановив:

У березні 2017 року заступник начальника Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк ОСОБА_3 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_4. Покликався на те, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь фінансових установ заборгованості за кредитними договорами у розмірі 1282573 грн. 41 коп.

Боржник ухиляється від виконання судових рішень. Просив суд з метою забезпечення виконання судового рішення обмежити право виїзду за межі України боржника ОСОБА_4 до виконання своїх зобовязань перед стягувачами.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року подання задоволено.

Постановлено тимчасово обмежити право виїзду за кордон боржнику ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої та проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_2 до повного погашення заборгованості в розмірі 1 282 573 грн. 41 коп.

У поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі боржник ОСОБА_4 просить її скасувати як незаконну, прийняту судом з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи подання заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_4 має невиконані боргові зобовязання за рішеннями суду та ухиляється від їх виконання, а тому є всі підстави для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Такий висновок суду є правильним, таким, що ґрунтується на встановлених обставинах справи та зроблений з врахуванням норм матеріального та процесуального права, які регулюють дані правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області знаходиться виконавче провадження № 51059294 з виконання виконавчого листа № 161/11108/15-ц, виданого 17.09.2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 78/08-Ж/02 від 28.05.2008 року, що складається із заборгованості за кредитом та процентами в сумі 38573.97 доларів США, що еквівалентно 603563.05 грн., заборгованості по неустойці в розмірі 3 692.81 грн. та по 1827.00 грн. судового збору.

Крім цього, на примусовому виконанні у цьому ж відділі знаходиться виконавче провадження № 52383026 з виконання виконавчого листа № 2-6697/09, виданого 26.11.2009 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ОСОБА_7 України» заборгованості за кредитним договором від 07.07.2008 року в розмірі 337 214.45 грн. боргу та виконавче провадження № 52383097 з виконання виконавчого листа №161/13995/14-ц, виданого 20.11.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ОСОБА_7 України» заборгованості за кредитним договором від 07.07 2008 року в розмірі 218 083.03 грн. та по 1 283.36 грн. судового збору (а.с. 3, 5, 9).

У вказаних виконавчих провадженнях 12.05.2016 та 29.09.2016 року винесені постанови про відкриття виконавчого провадження та відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час вчинення цих дій, надіслані на адресу боржника, вказану у виконавчому документі (а.с. 4, 5, 6, 8, 10).

Проте ОСОБА_4 в добровільному порядку зобовязання за виконавчими листами виконано не було.

Також, із матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем було вжито всі можливі заходи примусового виконання рішень суду. Зокрема державним виконавцем перевірено майновий стан боржника шляхом направлення запитів, згідно яких майна, котре б належало на праві приватної власності і підлягало опису в рахунок погашення боргу, не встановлено.

Належна на праві власності 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 боржником відчужена 30.07.2013 року (а.с. 14,15,16), хоча звертаючись до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду, ОСОБА_4 вказала своє місцезнаходження за цією ж самою адресою.

За повідомленням державної прикордонної служби України ОСОБА_4 має закордонний паспорт громадянина України для виїзду за кордон і неодноразово, на тривалі періоди часу у період з 2012 по 13.07.2017 року виїжджала до Відня, Стамбула, Неаполя, Мюнхена (а.с.18).

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст.33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ураховуючи вказані обставини суд дійшов правильного висновку, що має місце ухилення ОСОБА_4 від виконання рішення суду (про яке достовірно було відомо боржнику) протягом тривалого періоду часу, а тому цілком правомірно і обґрунтовано задовольнив подання заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали виконавчого провадження не були предметом дослідження суду першої інстанції спростовуються матеріалами даної справи, у яких є завірені заступником начальника другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області копії матеріалів виконавчого провадження, а боржник та його представник не ставили під сумнів наданих копій документів та не заявляли клопотань про витребування оригіналів документів судом, тому підстав не брати ці докази відповідно до вимог ч.6 статті 95 ЦПК України не має (а.с. 4-18).

Розгляд подання у відсутності державного виконавця, хоча і є порушенням встановленого статтею 441 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення оскарженої ухвали, порядку розгляду подання, однак не передбачене статтею 376 ЦПК України як обовязкова підстава для скасування ухвали, оскільки державний виконавець був належним чином повідомлений про розгляд справи, та, як учасник справи, ухвали суду першої інстанції з цих підстав не оскаржував. Крім того, розгляд подання без участі державного виконавця не призвів до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтування відсутності встановлених обставин щодо навмисного невиконання боржником рішення суду.

Такі доводи ОСОБА_4 є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Державним виконавцем учинялись усі передбачені Законом дії з метою виконання рішення суду, однак у звязку відчуженням боржником належного їй майна, невжиття будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, зобовязання не виконане.

Апелянт надає субєктивну оцінку обставинам, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням у звязку з таким.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Тобто, ухилення може має місце як унаслідок вчинення активних дій, так і унаслідок бездіяльності.

Вчинення активних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням суду, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким підтверджується відчуження на підставі договору купівлі-продажу належної боржнику частки у квартирі. Крім цього, ОСОБА_4 продовжує уникати виконання зобовязань, допускає бездіяльність, яка полягає у несплаті жодних коштів, стягнутих рішеннями суду, на погашення заборгованості перед банківськими установами.

Та обставина, що боржник виступала не основним боржником, а поручителем за кредитними зобовязаннями, не звільняє ОСОБА_4 від виконання рішення суду, оскільки згідно з положеннями статтей 543, 553 ЦК України боржник і поручитель виступають як солідарні боржники у разі порушення зобовязання основним боржником, що має місце у даному випадку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником - до цього і зводиться правова сутність поруки.

Наявність у боржника ОСОБА_4 певних захворювань ніяким чином не звільняє її від обовязку виконати рішення суду, а доказів про необхідність лікування за кордоном боржник не подала.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території держави.

Таким чином, на державі лежить прямий обовязок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Безпідставне, тривале та необґрунтоване невиконання рішення суду, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПАТ АБ «Укргазбанк» та ПАТ «Державний ОСОБА_7 України» суми боргу, порушує законні права та інтереси стягувачів та нівелює сутність рішення суду та мету його ухвалення.

Крім того, обмеження у праві виїзду за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника ОСОБА_4 до виконання боргових зобовязань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувачів на отримання належних коштів.

Оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає. Доводи ж апеляційної скарги, поданої боржником, не спростовують вірних висновків суду та не впливають на законність даної ухвали.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382, 389 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_4 залишити без задоволення, ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді