Справа № 266/4777/18
Провадження№ 2/266/1017/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 листопада 2018 року м. Маріуполь Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Сараєва І.А.,

при секретарі - Нетреба О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалась на те, що вона є власницею будинку АДРЕСА_1 в м. Маріуполі. В даному будинку крім неї зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, але фактично не проживають з 2014 року і по теперішній час, мешкають у Росії. Більше одного року відповідачі не користуються зазначеним житловим приміщенням без поважних причин, не мешкають в ньому, речей своїх не мають в будинку, за комунальні послуги не сплачують. Просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 в м. Маріуполі та зняти їх з реєстраційного обліку у вказаному будинку.

Позивачка ОСОБА_1 до суду не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення рішення заочно не заперечувала.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули з невідомих причин, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивачки, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.11.2008 р., на підставі рішення Приморського райсуду м. Маріуполя № 2-856/07 від 20.06.2007р.,будинок АДРЕСА_1 в м. Маріуполі належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 12).

Згідно акту про фактичне проживання КСН «Селище Моряків» від 17.08.2018р., ОСОБА_1 зареєстрована і мешкає за адресою вул. АДРЕСА_2 в м. Маріуполі, в будинку також зареєстровані: онука - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5., правнучка - ОСОБА_3, 2013р.н., правнучка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4., однак не мешкають з 2014 року, фактично мешкають в Росії, про що свідчать сусіди (а.с. 5).

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог лише в частини визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку за адресою: м. Маріуполь, буд. АДРЕСА_1, і позов задовольняє частково, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду є безумовною підставою для подальшого зняття з реєстрації.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 223, 263-265, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 в м. Маріуполі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Суддя: Сараєв І. А.