Справа №442/3494/17
Провадження №2/442/235/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

за участю представника позивача (відповідача) ОСОБА_1

представника відповідача (позивача) ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" про відшкодування майнової шкоди за договором строкових банківських вкладів та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" про відшкодування майнової шкоди за договором строкових банківських вкладів та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору.

Позивач ОСОБА_3 позов обгрунтовує тим, що 02.04.2010 та 06.04.2012 р. він уклав у Дрогобицькому відділенні ПАТ «Український державний експортно-імпортний банк» депозитні договори №38875-28650 та 38875-35412. По даних договорах ним було внесено 20 000 Доларів США. Дані договори зі сторони банку було скріплено відтиском печатки та власним підписом керівником відділення п.Стадник Г.. Крім цього ним також було надано квитанції до даних договорів, в яких містився підпис та печатка «Каса №1», згідно яких він вніс гроші у сумі 20 000 Доларів США на рахунок у банку у повній відповідності до умов вищезначених договорів. Дані кошти він мав намір розмістити саме в даному банку так як знав, що ПАТ «Укрексімбанк» є державним, має бездоганну репутацію та вклади, котрі в ньому знаходяться гарантовані бюджетом України. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого належного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України до вимог про стягнення неустойки (штрафи, пеня) застосовується позовна давність в один рік, зокрема виходячи з вимог частини п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» розмір пені становить 3% за кожен день прострочення, відтак за 1 рік розмір пені становить 365х3=1095%, сума прострочення по договору становить 20 000 Доларів США; відповідно сума пені становить 20000х 1095%= 219 000 Доларів США, а тому у нього виникла необхідність звернутися до суду.

Позивач - представник Публічного акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, посилаючись на те, що предметом позову є стягнення пені за Договором Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» № 38875-28650 від 02.04.2010 року та Договором Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» №38875-35412 від 06.04.2012 року. Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України (ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.б). Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі; письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Крім того, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Як випливає з преамбули Договорів банківського вкладу, ОСОБА_5 від імені AT «Укрексімбанк» підписала відповідні Договори банківського вкладу, діючи на підставі довіреності AT «Укрексімбанк» від 27.08.2009 року №010-01/6228, проте, ні умовами довіреності AT «Укрексімбанк» від 27.08.2009 року № 010-01/6228), ні умовами посадової інструкції начальника відділення в м.Дрогобичі філії AT «Укрексімбанк» у м. Львові від 07.08.2009 року, ОСОБА_5 не була наділена повноваженнями щодо здійснення касових операцій, зокрема, приймання національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку, чим перевищила свої повноваження, отримавши безпосередньо у ОСОБА_4 Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Крім того, строк вказаної довіреності закінчився 07.11.2009 року, тобто до дати укладення Договорів банківського вкладу та оскільки первісний та зустрічний позови випливають з Договорів банківського вкладу, а тому у них виникла необхідність звернутися до суду.

Представника позивача (відповідача) ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, відносно заявлених зустрічних позовних вимог, заявлені вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову та застосувати наслідки спливу строку позовної давності, крім того зазначив, що подання зустрічного позову до суду першої інстанції відповідач намагається переглянути висновки ВСУ та ВССУ, викладені і рішеннях по справі №442/6688/14-ц, в якій в повній мірі надано правову оцінку запереченням та крім того вказав на той факт, що банку добре відомі висновки суддів вищих інстанцій та про те, що такі рішення набрали законної сили та не можуть бути переглянуті так сам як і обставини встановленні в них.

Представник відповідача (позивача) ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги не визнала, просить в задоволенні заявлених вимог відмовити, відносно зустрічного позову, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про застосування позовної давності у справі №442/3494/17р., заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, застосувати позовну давність, так як позовна давність по договору Строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» №38875-35412 від 06.04.2012р. спливла 06.10.2015р.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" про відшкодування майнової шкоди за договором строкових банківських вкладів та в задоволенні зустрічних позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, слід відмовити з таких міркувань.

В судовому засіданні не спорюється той факт, що подання позову ОСОБА_4 до ПАТ «Державний експертно-імпорний банк України» стали матеріали кримінальної справи по факту протиправних дій зі сторони працівника банку ОСОБА_5

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 статті 261 ЦКУ перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 266 ЦКУ зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч.ч.3, 4 статті 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналізуючи викладені письмові докази судом враховано наслідки спливу строку позовної давності за вимогами, які визначені ч.4 ст.267 ЦК України, а відтак є всі підстави для відмови у позові так і у відмові зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 203, 215, 1059 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" про відшкодування майнової шкоди за договором строкових банківських вкладів, відмовити.

В задовленні зустрічних позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експертно-імпортний банк України" до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Головуюча-суддя ________