Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 367/1129/15-ц

провадження № 61-17280св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2016 року у складі судді Мікуліна А. В. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2016 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Волохова Л. А., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні автомобілем.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у липні 2013 року він купив автомобіль «Skoda Rapid Elegance» за 165 007,00 грн. Кошти для першого внеску для придбання вказаного автомобілю у розмірі 10 000,00 дол США взяв у позику у своїх батьків, про що останнім надав розписку. Також, 29 липня 2013 року позивач уклав із Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») кредитний договір № 027АІ1, застрахував автомобіль в АТ «СК «АХА Страхування» Київської регіональної дирекції. Грошові кошти отримані за вказаним кредитним договором позивач повернув, що підтверджується довідкою від 13 березня 2015 року № 10.1-186/96-3548, яка видана ПАТ «Укрсоцбанк». У зв'язку із наведеним, вважає, що є одноосібним власником зазначеного автомобіля.

Зазначав, що мав дружні відносини зі ОСОБА_5, деякий час проживали разом у будинку її матері. Він не заперечував, щоб ОСОБА_5 користувалася оспорюваним автомобілем. У 2014 році їхні стосунки погіршилися, він переїхав проживати до своїх батьків. Вказаний автомобіль залишився у ОСОБА_5, добровільно його відати вона не бажала.

ОСОБА_4 просив суд зобов'язати ОСОБА_5 передати йому автомобіль «Skoda Rapid Elegance», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, оригінал технічного паспорту та ключі.

У березні 2015 року ОСОБА_5 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визначення частки у спільній сумісній власності та розподіл майна.

Зустрічний позов ОСОБА_5 обґрунтовувала тим, що із ОСОБА_4 вона познайомилася у березні 2009 року, а із вересня 2009 року по березень 2014 року проживала із ним у фактичних подружніх відносинах. За час сумісного проживання мали спільний сімейний бюджет, спільне житло, взаємні права та обов'язки, разом неодноразово їздили на відпочинок.

До спільного проживання із ОСОБА_4 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_6, мають від шлюбу сина інваліда ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 квітня 2013 року вказаний шлюб розірваний та встановлено, що шлюбні відносини між нею та ОСОБА_6 припиненні у 2007 році.

Син ОСОБА_7 із народження є інвалідом, самостійно не може пересуватися та потребує постійного стороннього догляду, у зв'язку із чим вона для полегшення умов утримувати сина 28 травня 2008 року придбала автомобіль «Cherry». У 2013 року вирішила придбати новий автомобіль, оскільки під час використання автомобіля «Cherry» декілька разів у дорозі при перевезенні сина виникали несправності.

Для придбання оспорюваного автомобіля вона у своїх знайомих отримала гроші у позику.

Оскільки у зв'язку із хворобою сина вона не працювала, а ОСОБА_4 офіційно працював, то 28 липня 2013 року на його ім'я оформлений договір купівлі?продажу автомобіля «Skoda Rapid Elegance» із оформленням у ПАТ «Укрсоцбанк» кредитного договору на ім'я ОСОБА_4

Оспорюваний автомобіль оформлений на ім'я ОСОБА_4 лише тому, що на нього оформлений кредитний договір. Однак зазначений автомобіль купували виключно для неї, оскільки автомобіль необхідний їй для постійного перевезення сина інваліда до лікарів. ОСОБА_4 водійських прав на управління автомобілем не має.

Частина отриманих за кредитним договором грошових коштів у розмірі 28 460,00 грн повернута за період спільного проживання із ОСОБА_4

Після припинення сімейних стосунків у березні 2014 року сторони домовилися про те, що автомобіль залишається у її володінні, оскільки він придбаний для перевезення її хворого сина до лікарів, але за умови, що вона поверне грошові кошти за кредитним договором.

У лютому 2015 року вона достроково повернула грошові кошти за кредитним договором. Грошові кошти у сумі 5 497,16 грн внесені особисто нею про, що зазначено у квитанції від 27 лютого 2015 року. Крім того, вона повернула частину боргу, який брала у знайомих для оформлення договору купівлі-продажу оспорюваного автомобіля. Також, вона самостійно несла витрати з утримання автомобіля.

Таким чином, оскільки за оспорюваний автомобіль, вартість якого складає 165 007,00 грн, сторони за період спільного проживання внесли лише 28 460,00 грн, то їй належить 91/100 частина оспорюваного автомобіля, а ОСОБА_4 ? 9/100 частин цього автомобіля.

Крім того, враховуючи, що автомобіль «Skoda Rapid Elegance» придбаний для неї, а саме для перевезення її сина інваліда на лікування, та її частка у придбанні автомобіля значно більша, то такий необхідно визнати її особистою власністю.

Враховуючи наведене, ОСОБА_5 просила суд встановити факт її проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу із ОСОБА_4 з 11 квітня 2013 року по березень 2014 р.; визнати автомобіль «Skoda Rapid Elegance», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати, що її частка у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль «Skoda Rapid Elegance», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, складає 91/100 частину, а частка ОСОБА_4 складає 9/100 частини; визнати автомобіль «Skoda Rapid Elegance», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 її особистою власністю, стягнувши із неї на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за належну йому частку у сумі 14 230,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із 11 квітня 2013 року по березень 2014 року. У порядку розподілу спільного майна визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину автомобіля «Skoda Rapid Elegance», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1. У порядку розподілу спільного майна визнано право власності за ОСОБА_5 на 1/2 частину автомобіля «Skoda Rapid Elegance», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони проживали однією сім'єю без перебування у шлюбі у період із 11 квітня 2013 року по березень 2014 року, що підтверджується встановленими судом обставинами та показаннями свідків, а тому майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Частки сторін у оспорюваному автомобілі є рівними та складають по 1/2 частини цього автомобіля за кожним із співвласників. Вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні автомобілем є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене із дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

У серпні 2016 року ОСОБА_4подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2016, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду про встановлення факту спільного проживання сторін без шлюбу є безпідставними, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цього. Також, судами не встановлено за які кошти придбано оспорюваний автомобіль. Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 подала заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Крім того зазначає, що нею надані суду належні та допустимі докази на підтвердження факту спільного проживання сторін.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ вказана справа разом із матеріалами касаційного провадження передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником автомобіля «Skoda Rapid», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

19 липня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив повідомлення, адресоване Товариству з обмеженою відповідальністю «Автоцентру Київ», в якому вказано, що згідно з прийнятим рішенням від 19 липня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» погодив надання кредиту ОСОБА_4 у сумі 108 904,00 грн для оплати вартості автомобіля «Skoda Rapid Elegance», 2013 року випуску.

23 липня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Київ» та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу автомобіля № 13-652, предметом якого є автомобіль «Skoda Rapid Elegance» вартістю 165 007,00 грн.

Згідно з довідкою-рахунком від 23 липня 2013 року серія ААВ № 447375 ОСОБА_4 продано і видано легковий автомобіль «Skoda Rapid Elegance», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, вартістю 165 007,00 грн.

ОСОБА_4 сплатив за автомобіль «Skoda Rapid Elegance» грошові кошти у розмірі 56 103,00 грн, що підтверджується квитанцією від 23 липня 2013 року № 4422905.

29 липня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 уклали договір кредиту № 027АІ1, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 108 904,00 грн. Цільове призначення кредитного договору є оплата придбаного транспортного засобу «Skoda Rapid Elegance», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2.

29 липня 2013 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_4 уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 518а/13к-03, яким застраховано транспортний засіб «Skoda Rapid Elegance», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1. ОСОБА_4 сплатив страховий платіж за вказаним договором страхування у розмірі 12 821,04 грн, що підтверджується квитанцією від 29 липня 2013 року № 10364253.

28 липня 2014 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_4 уклали договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № 194328дго/14к-03, де зазначено транспортний засіб «Skoda Rapid», 2013 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до довідки від 23 грудня 2015 року № 1866, виданої Крюківщинською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4 зареєстрований із 26 листопада 2002 року та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірваний.

26 березня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ільтур» та ОСОБА_5 уклали договір № 1320 на туристичне обслуговування, у додатку №1 якого зазначено двох туристів, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Згідно зі статтею 60 Сімейного кодексу України (далі ? СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин першої статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що оскільки оспорюваний автомобіль придбаний сторонами у період їх спільного проживання однією сім'єю без перебування у шлюбі, то він належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а їх частки є рівними.

Такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що судами безпідставно встановлено факт проживання однією сім'єю без перебування у шлюбі сторін, не беруться до уваги, оскільки вони зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів.

Разом з тим, обставини, на які посилається відповідач, були встановлені судами під час розгляду справи та додаткового правового аналізу не потребують.

Суд касаційної інстанції, за приписами статті 400 ЦПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими, зокрема не переоцінює обставини і докази, на які посилався у ході розгляду справи та посилається у касаційній скарзі позивач на підтвердження заявлених ним вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не встановили джерело набуття оспорюваного автомобіля, є безпідставними з огляду на таке.

Норма статті 60 СК України передбачає презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того із подружжя, який її спростовує.

Позивач не довів факт придбання оспорюваного автомобіля за особисті кошти, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги подане ним клопотання про відкладення розгляду справи є безпідставними, оскільки із матеріалів справи, зокрема із протоколу судового засідання від 23 червня 2016 року, вбачається, що вказане клопотання розглянуте судом.

Висновки судів по суті вирішення спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані позивачем належним чином.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик