Справа № 524/6953/17
Провадження №2/524/416/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Кривич Ж.О.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.М.,

позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчук у цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що з 11 грудня 1999 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час перебування в шлюбі, 04.12.2000 року вони придбали квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ганночкою О.В. Право власності на квартиру було зареєстровано на ОСОБА_3 Просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, на адресу суду 24.01.2018 року направив заяву про визнання позовних вимог.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24.01.2018 року до участі у справі залучено в якості третьої особи Автозаводський ВДВС м. Кременчука Полтавської області.

Представник третьої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що у Автозаводському ВДВС м. Кременчука Полтавської області перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З приводу позовних вимог покладалась на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вбачається з матеріалів справи, з 11 грудня 1999 року сторони перебували у шлюбних відносинах. Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.03.2016 року шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час перебування в шлюбі, 04.12.2000 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ганночкою О.В. (а.с. 10). Право власності на квартиру було зареєстровано на ОСОБА_3, що підтверджується технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1

Згідно звіту оцінки майна ФО-П ОСОБА_8 від 04.04.2017 року ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_1, складає 280 606 грн. 00 коп. (а.с. 13).

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об?єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: житлові будинки, квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею всі документально підтвердженні судові витрати.

Керуючись вищевикладеним, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса реєстрації: 39600, АДРЕСА_3) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані суду не відомі, адреса реєстрації: 39600, АДРЕСА_3).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані суду не відомі, адреса реєстрації: 39600, АДРЕСА_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса реєстрації: 39600, АДРЕСА_3) сплачений нею судовий збір у розмірі 1 403 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчук.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 23.02.2018 року.

Суддя