Справа № 146/20/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" липня 2018 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

при секретарі Бойко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 у Вапнярській селищній раді Томашпільського району Вінницької області 06 вересня 2015 року, актовий запис № 28.

В шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3, 17 лютого 2016 року, батьком якого є відповідач і записаний батьком в свідоцтві про народження дитини.

Даний позов обґрунтувала тим, що подружнє життя у них не склалось, тому спільне проживання стало неможливим. Неодноразово намагалася примиритися та зберегти сім»ю, але позитивних наслідків це не дало, а тому подружні стосунки між ними припинені і наміру примиритися немає. Вже майже півроку сторони проживають окремо, примирення і збереження сім»ї стало неможливим, а тому просить винести рішення про розірвання шлюбу без надання строку для примирення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, оскільки примирення між сторонами не відбулось, просить позов про розірвання шлюбу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак 6.02.2018 року подав до суду відзив, в якому просить надати йому строк для примирення тривалістю шість місяців та зупинити провадження у справі і справу розглядати за його відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, зясувавши права та обовязки сторін, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Судом вживались заходи щодо примирення подружжя, а саме надавався строк на примирення. Дані заходи не дали позитивного результату, оскільки позивач після надання строку на примирення наполягає на розірванню шлюбу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 06 вересня 2015 року укладено шлюб у Вапнярській селищній раді Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 28. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище Вусата.

В шлюбі в сторін народився 17 лютого 2016 року син ОСОБА_5.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивач миритись не бажає, шлюб сторін існує лише формально, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, судом надавався строк на примирення сторін, однак він не приніс позитивного результату, тому позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою встановлюються у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до абз. 3 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить: з 1 січня 2018 року 1762 грн., тобто при подачі позовної заяви до суду позивач ОСОБА_1 повинна була сплатити судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Проте, як вбачається з квитанції Приватбанк №0.0.931960299.1 позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 704 грн.

Відповідно до ч. 1 ,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених порзовних вимог. Інші судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволеня позову- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з квитанції № 01/04-2 від 4 січня 2018 року позивачем сплачено 500 грн. (п'ятсот гривень) за складання позовної заяви про розірвання шлюбу.

Згідно ст.ст.137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704 гривень у відшкодування судового збору та 500,00 грн., у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 105, 112 СК України, ст. ст. 12,13,76,78, 95,141,142,163,258-259,263-265, 354ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 06 вересня 2015 року у Вапнярській селищній раді Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 28 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с. Марківка вул. Бойчкука, 4 Томашпільського району Вінницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 в дохід держави 0,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704 грн. (сімсот чотири гривень), що складаються зі сплати судового збору та 500 грн. 00 копійок (п'ятсот гривень) на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ОСОБА_6