Справа № 683/2021/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого судді Завадської О.П.

при секретарі Васічевій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Старокостянтинові справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу та факту родинних відносин, заінтересовані особи Старокостянтинівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ОСОБА_2,

встановив:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту атестату № 3928 від 16 липня 1976 року про закінчення професійно технічного училища № 2 смт. Понінка Хмельницької області та факту родинних відносин з ОСОБА_2, як відповідно матірю та дочкою. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона досягла пенсійного віку та має право на отримання пенсії за віком. Однак перешкодою для призначення їй пенсії є невідповідність відомостей про неї в вищевказаному атестаті та в свідоцтві про народження своєї дочки, де вона невірно вказана по батькові як «Сигизмундівна», замість вірного «Зигізмундівна». В її паспорті громадянина України на сторінці, викладеній українською мовою вона по батькові записана «Зигізмундівна», а на сторінці, написаній російкою мовою як «Зигизмундовна». Внести виправлення в позасудовому порядку не має можливості, так як учбовий заклад реорганізовано та перейменовано, також не існує бюро записів громадянського стану при 86 військовій комендатурі м. Магдебург Німецької Демократичної Республіки.

Заявниця подала заяву, якою просила задовольнити її вимоги та розглянути справу без її участі.

Аналогічного змісту заяви подали до суду представник заінтересованої особи - управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та заінтересована особа ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків про наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, зокрема, прізвище, ім'я, по батькові якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що має юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК України суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право на отримання пенсії за віком.

Щодо вимоги про встановлення факту родинних відносин між заявницею ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як відповідно між матірю та дочкою, суд прийшов до переконання про наступне.

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження серії І-ЯР № 685321, виданого Кустовецькою сільською радою Полонського району Хмельницької області 11 вересня 1957 року заявниця записана російською мовою як «ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2», її батьком записаний «Огницкий Зигмунд Марьянович».

Після одруження заявниця змінила прізвище на «Солончук», що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БВ № 322943, виданого Кустовецькою сільською радою Полонського району Хмельницької області 08 серпня 1976 року, де вона записана як «Зігізмундовна».

В паспорті громадянина України серії НА № 047409, виданого Старокостянтинівським РВ УСМВ України в Хмельницькій області 21 березня 1996 року заявниця вказана по батькові українською мовою як «Зигізмундівна», російською «Зигизмундовна».

Як вбачається з свідоцтва про народження серії І-ЖА № 343944, місце реєстрації м. Магдебург бюро РАГС при 86 військовій комендатурі 10 серпня 1978 року, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, записані: ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 234 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Згідно з пунктом 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі частини другої статті 122 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України в редакції на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки вимоги про встановлення факту родинних відносин, заявлені ОСОБА_1, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

При цьому, заінтересована особа не позбавлена права звернутися для вирішення питання про підтвердження родинних відносин до органів реєстрації актів цивільного стану як суб'єкта владних повноважень, з метою внесення змін до актового запису про її народження щодо запису даних матері, а у разі відмови такого суб'єкта - оскаржити її в судовому порядку.

Разом з цим, заявник не позбавлена можливості захистити своє право в порядку, визначеному вищенаведеними положеннями Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правил.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 в справі № 760/19921/16-ц.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, 353 ЦПК України,

ухвалив:

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу та факту родинних відносин, заінтересовані особи Старокостянтинівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ОСОБА_2, в частині вимог про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа ОСОБА_2.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 320 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалював судове рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя ____________