Єдиний унікальний номер 725/899/18
Номер провадження 4-с/725/14/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2018 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря: Слободян В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1, подану в інтересах боржника ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ :

19.02.2018 року представник боржника звернулася до суду зі скаргою на рішення державного виконавця.

Посилалася на те, що у провадженні державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Чернівецькій області перебуває виконавче провадження №52295071, відкрите на підставі виконавчого листа №2-1605/12, виданого 29.04.2014 року Першотравневим районним судом м. Чернівці.

У межах даного виконавчого провадження 22.11.2017 року виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_2, зокрема про накладення арешту на майно, а саме: ? квартиру №27, що знаходиться за адресою м. Чернівці вул. Гаврилюка, 4.

Копію постанови боржник не отримувала, внаслідок чого була позбавлена можливості своєчасно її оскаржити.

Вважає постанову про арешт майна боржника від 22.11.2017 року, прийняту в межах виконавчого провадження №52295071 такою, що винесена з порушенням вимогу Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зазначена квартира боржнику ОСОБА_2 не належить, її власником є ОСОБА_3

Вказувала на те, що державним виконавцем у процесі здійснення виконавчого провадження не було враховано рішення апеляційної інстанції, внаслідок чого незаконно накладено арешт.

Просила скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Чернівецькій області від 22.11.2017 року про арешт майна боржника у межах виконавчого провадження №52295071. Зобовязати старшого виконавця скасувати обтяження, а саме арешт квартири №27, що по вул.В.Гаврилюка, 4 м.Чернівці.

Представник скаржника до суду не зявилася, у поданій до суду заяві просила розглянути скаргу у її відсутності. Вимоги скарги просила задовольнити.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Чернівецькій області також у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності, одночасно надавши суду копії матеріалів виконавчого провадження.

Дослідивши письмові докази провадження, а також враховуючи положення ч.2 ст.450 ЦПК України, у відповідності до яких неявка учасників виконавчого провадження, не перешкоджає розгляду скарги, а також на підставі вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд, не здійснюючи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з поданої до суду скарги, боржник по виконавчому провадженню вважає, що її права були порушені, оскільки державним виконавцем було накладено арешт на майно, що їй не належить.

Як було встановлено судом, 29.04.2014 року Першотравневим районним судом м.Чернівці було видано виконавчий лист №2-1605/12, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитною угодою у розмірі 336270,91 доларів США, а також 467750 грн. 12 коп.

20.09.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52295071 за вказаним виконавчим документом.

У подальшому, у межах зазначеного виконавчого провадження 22.11.2017 року старшим державним виконавцем Самокіщуком М.Ю. було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, якою накладено арешт на ? частку квартири, що знаходиться за адресою м.Чернівці вул. Гаврилюка, 4/27 (а.с.3).

Умови і прядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Цивільно-процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 18 Закону виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. . Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Проте, у наданих суду копіях матеріалів виконавчого провадження відсутні відомості про реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ОСОБА_2 на ? частку квартири, що знаходиться за адресою м.Чернівці вул. Гаврилюка, 4/27.

При цьому суд виходить з положень ч.10 ст. 84 ЦПК України, згідно яких у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребовуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Судом також було встановлено, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.05.2016 року зокрема було визнано право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на квартиру №27, що по вул. Гаврилюка, 4 м. Чернівці. Визначено ідеальні частки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у квартирі по ? у кожного (а.с.11-12).

Проте рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 09.03.2017 року рішення суду першої інстанції від 19.05.2016 року було скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним частково, переведення прав покупця, визнання права спільної сумісної власності подружжя було відмовлено.

Вказаним рішенням суду було встановлено, що покупцем спірної квартири за договором купівлі-продажу виступив ОСОБА_6

Таким чином, суд приходить до висновку, що державний виконавець під час реалізації наданих йому Законом повноважень, не в повному обсязі зясував фактичні обставини справи, що призвело до безпідставного накладення арешту на квартиру№27, що по вул. Гаврилюка, 4 м. Чернівці.

Окрім того, суд враховує, що постановою від 31.01.2018 року виконавчий лист №2-1605/12, виданий 29.04.2014 року було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Частини 3 та 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

За змістом ст. 59 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

У силу ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

З наведеного слідує, що майно звільняється з-під арешту: за постановою державного виконавця при завершенні виконавчого провадження; за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, у разі виявлення порушення порядку накладення арешту; за рішенням суду у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, а також в порядку оскарження дій, бездіяльності державного виконавця.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Згідно ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.18, 76-81, 353, 447, 448, 450,451ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, подану в інтересах боржника ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про арешт майна задовольнити.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Чернівецькій області від 22.11.2017 року про арешт майна боржника у межах виконавчого провадження №52295071.

Зобовязати старшого державного виконавця Самокіщука М.Ю. скасувати обтяження, а саме арешт квартири №27, що по вул.В.Гаврилюка, 4 м.Чернівці.

Розяснити Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Чернівецькій області положення ст.453 ЦПК України, у відповідності до яких про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька