Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 570/3899/15-ц

провадження № 61-2850св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, приватне акціонерне товариство «Просто-страхування»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року у складі суддів: Хилевича С. В., Григоренка М. П., Максимчук З. М.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (далі - ПрАТ «Просто-страхування») про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 10 грудня 2014 року на автошляху Городище - Рівне - Старокостянтинів ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки Skoda Octavia, допустив зіткнення з автомобілем марки Renault Rapid F-40, під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 6 січня

2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

від 21 грудня 2013 року у ПрАТ «Просто-страхування».

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи щодо визначення вартості матеріального збитку від 3 березня 2015 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки Renault Rapid F-40 становить 51 046 грн 54 коп.

Звітом про оцінку автомобіля Renault Rapid F-40 від 24 грудня 2014 року, здійсненим на замовленння ПрАТ «Просто-страхування», встановлено, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля, внаслідок його пошкодження при ДТП, складає 30 131 грн 30 коп.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 просив стягнути з ПрАТ «Просто-Страхування» 50 000 грн майнової шкоди; з ОСОБА_3 - 3 000 грн відшкодування моральної (немайнової) шкоди та 1 046 грн 54 коп. майнової шкоди; стягнути з відповідачів у солідарному порядку вартість експертного дослідження у розмірі 1 500 грн, а також судові витрати.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 3 березня 2016 року (у складі судді Красовського О. О.), з урахування ухвали про виправлення описки Рівненського районного суду Рівненської області від 14 березня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_2

34 115 грн 24 коп. відшкодування майнової шкоди та судові витрати в сумі 1 510 грн 46 коп., а всього 35 625 грн 70 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 000 грн відшкодування моральної шкоди, судові витрати в сумі 1 487 грн 20 коп., а всього - 4 487 грн 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що різниця між розміром збитків, заподіяних внаслідок ДТП, та залишковою вартістю автомобіля, яка визнається ПрАТ «Просто-страхування», складає розмір страхового відшкодування, а тому підлягає стягненню у зазначеній сумі з відповідача на користь позивача. Підстави для стягнення з відповідачів судових витрат у сумі 1 500 грн за проведення автотоварознавчої експертизи відсутні, оскільки позивач мав можливість ознайомитися з висновками, які отримала страхова компанія в результаті замовлення та проведення дослідження з метою визначення майнової шкоди, яка була заподіяна в результаті ДТП. Моральна шкода підлягає стягненню з винної у ДТП особи.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 3 березня

2016 року скасовано.

Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_2

13 200 грн страхового відшкодування.

У решті рішення суду першої інстанції (про стягнення з ПрАТ «Просто-страхування» 1 510 грн 46 коп. судового збору та ОСОБА_3 3 000 грн моральної шкоди, 1 487 грн 20 коп. судових витрат) залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон України № 1961-IV) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, у зв'язку з чим апеляційний суд стягнув з ПрАТ «Просто-страхування» 13 200 грн страхового відшкодування.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок експертизи від 24 грудня 2014 року є необґрунтованим. Крім того, скаржник зазначив, що не ухилявся від виконання вимог, вказаних у клопотанні експерта щодо надання додаткових доказів та транспортного засобу для дослідження. Вважає посилання апеляційного суду на пункт 33.3 статті 33 та статті 34 Закону України № 1961-IV безпідставними, оскільки надав представнику

ПрАТ «Просто-стархування» пошкоджений транспортний засіб марки Renault Rapid F-40 у передбачений законом строк.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

6 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 10 грудня 2014 року на автошляху Городище - Рівне - Старокостянтинів ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки Skoda Octavia, допустив зіткнення з автомобілем марки Renault Rapid F-40, під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого сталася ДТП, внаслідок якої вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 6 січня

2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 3 частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців з вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України № 1961-IVпротягом

10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання

страхового випадку та розміру збитків.

Встановлено, що на підставі протоколу огляду транспортного засобу

від 19 грудня 2014 року ПрАТ «Просто-страхування» звернулося до суб'єкта оціночної діяльності-фізичної особи ОСОБА_5 (далі - СПД-ФО ОСОБА_5) для визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки Renault Rapid F-40 в результаті ДТП.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля Renault Rapid F-40 від 24 грудня 2014 року матеріальний збиток, завданий власнику зазначеного автомобіля внаслідок його пошкодження під час ДТП, складає 30 131 грн 30 коп.

Листом ПрАТ «Просто-страхування» від 27 січня 2015 року позивача було повідомлено, що, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Відповідно до звіту від 24 грудня 2014 року з оцінки транспортного засобу вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Renault Rapid F-40 становить 38 049 грн 05 коп.; вартість транспортного засобу до ДТП становила 30 131 грн 30 коп. Відповідно до звіту від 24 лютого 2014 року вартість придатних залишків зазначеного транспортного засобу становить 16 931 грн 30 коп. Таким чином, розмір страхового відшкодування складає 13 200 грн. Позивач відмовився від отримання вказаної суми відшкодування.

Установлено, що позивачем надано до матеріалів справи висновок автотоварознавчої експертизи від 3 березня 2015 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Rapid F-40, згідно з яким вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить на момент проведення експертизи 67 810 грн 30 коп.; ринкова вартість автомобіля - 51 046 грн 54 коп.; розмір матеріального збитку - 51 046 грн 54 коп.; ринкова вартість працездатних складових автомобіля - 4 093 грн 43 коп.

Оскільки за наявності двох письмових доказів щодо розміру страхового відшкодування з'ясувати точний розмір збитків виявилось неможливим, судом апеляційної інстанції за клопотанням ПрАТ «Просто-страхування» призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до повідомлення експерта Волинського відділення Львівського Науково-дослідного інституту судових експертиз № 7638 виконання автотоварознавчої експертизи є неможливим у зв'язку з тим, що вимоги клопотання судового експерта щодо надання для огляду об'єкт дослідження, відповідні реєстраційні документи на автомобіль марки Renault Rapid F-40 та забезпечення прибуття, безперешкодного доступу експерта до об'єкту дослідження, не виконані.

Частиною першою статті 146 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення) передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Пунктом 33.3 статті 33 Закону України № 1961-IV визначено обов'язок власників пошкодженого майна зберігати пошкоджені транспортні засоби у такому стані, в якому вони знаходилися після дорожньо-транспортної пригоди до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновок автотоварознавчої експертизи від 3 березня 2015 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Renault Rapid F-40 зроблено більш ніж через 2 місяці після настання ДТП.

Звіт про оцінку автомобіля Renault Rapid F-40 від 24 грудня 2014 року та вказаний вище висновок автотоварознавчої експертизи від 3 березня 2015 року досліджені апеляційним судом, цим доказам надана належна правова оцінка, на підставі якої, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про врахування розміру матеріального збитку, визначеного саме звітом про оцінку автомобіля Renault Rapid F-40 від 24 грудня 2014 року, оскільки він складений на підставі оцінки, здійсненої 19 грудня 2014 року (тобто через 9 днів після настання ДТП).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначеному у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 30 Закону України № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Встановивши, що автомобіль марки Renault Rapid F-40 є фізично знищеним та, врахувавши звіт про оцінку автомобіля від 24 грудня 2014 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Renault Rapid F-40 становить 38 049 грн 05 коп.; вартість транспортного засобу до ДТП становила 30 131 грн 30 коп., а відповідно до звіту складеного суб'єкта оціночної діяльності від 24 лютого 2014 року вартість придатних залишків зазначеного автомобіля становить 16 931 грн 30 коп., апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення страхового відшкодування у розмірі 13 200 грн.

В іншій частині вирішення позовних вимог апеляційний суд правомірно залишив без змін рішення суду першої інстанції, оскільки рішення місцевого суду в частині відшкодування моральної шкоди та розподілу судових витрат ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не ухилявся від проведення автотоварознавчої експертизи під час апеляційного провадження, є необґрунтованими, оскільки проведення даної експертизи було неможливим, зокрема, у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 як власник автомобіля марки Renault Rapid F-40 не забезпечив огляд експертом об'єкта дослідження та не надав відповідних реєстраційних документів.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказане судове рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик