Справа № 683/3159/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючого - судді Завадської О.П.

при секретарі Кантонистій О.О.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Старокостянтинові справу за позовом виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради (орган опіки та піклування) в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,

встановив:

В грудні 2017 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив відібрати у ОСОБА_2 малолітню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, без позбавлення її батьківських прав та передати органу опіки та піклування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка, яка являється одинокою матір'ю, не належним чином виконує батьківські обов'язки, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, веде асоціальний спосіб життя, не працює, систематично вживає алкогольні напої, приймає в квартирі осіб, поведінка яких психологічно травмує дитину і може становити загрозу для її життя та здоров'я. Внаслідок чого дитина змушена покидати місце проживання та жити у родичів. Протягом поточного року працівниками Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області відповідачку двічі було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП.

Представник позивача підтримав позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування.

Відповідача визнала позов.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 являється матір'ю малолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько записаний зі слів матері.

Згідно інформації Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області за № 14433 від 08 грудня 2017 року відповідачка за неналежне виконання батьківських обов'язків притягувалась до адміністративної відповідальності 11.08.2017 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП, 17.11.2017 за ч. 2 ст. 184 КУпАП.

Як вбачається зі змісту повідомлень управління соціального захисту виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 26 квітня 2017 року за № 02/1450/17, від 10 серпня 2017 року за № 02/3212/17, 11 вересня 2017 року за № 02/3450/17, 22 листопада 2017 року за № 02/4218/17 відповідачка не працює, зловживає алкогольними напоями, часто в квартирі є особи сумнівної поведінки, в квартирі неохайно, їжа не приготовлена, під час відвідування відповідачка та її співмешканець перебували в стані алкогольного сп'яніння, неодноразові співбесіди профілактичного характеру щодо недопущення вживання алкогольних напоїв, працевлаштування, ведення здорового способу життя позитивних результатів не дали. Крім того в вересні 2017 року сусіди викликали рятувальників, так як з вікна квартири відповідачки йшов дим. Рятувальниками встановлено, що відповідача, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, спала на дивані у власній квартирі, а на газовій плиті горіли залишки їжі на сковорідці, помешкання було сильно задимлене. Дитина з листопада 2017 року проживає у родичів, спочатку в м. Старокостянтинові, а на даний час в м. Кам'янець-Подільському Хмельницької області.

У відповідності до даних актів обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_2, складених службою у справах дітей виконавчого комітету виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 27 квітня 2017 року та 26 жовтня 2017 року сім'я проживає у двохкімнатній квартирі з усіма зручностями, дитина має свою кімнату, необхідним одягом та навчальним приладдям забезпечена. Санітарний стан квартири задовільний. З відповідачкою проводились профілактичні бесіди з приводу неприпустимості вживання алкогольними напоями, недопустимості залишення дитини без нагляду, необхідності забезпечення дитини необхідним доглядом та вихованням, підтримання помешкання у належному санітарно - гігієнічному стані. В останньому випадку дитина проживала в родичів в м. Старокостянтинові.

Згідно довідки, складеної службою у справах дітей виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 13 листопада 2017 року при відвідуванні сім'ї ОСОБА_2 виявлено останню та невідомого чоловіка в стані алкогольного сп'яніння, санітарний стан в квартирі незадовільний, розкидані речі, пляшки з-під алкогольних напоїв, відповідачка не змогла пояснити, де її дочка ОСОБА_1 У зв'язку із значною заборгованістю у квартирі відключено електропостачання.

Вищевказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 11 грудня 2017 року за № 47/21-44-2722/2017 вирішено доцільним та таким, що буде відповідати інтересам дитини відібрання без позбавлення батьківських прав малолітньої ОСОБА_1 від матері ОСОБА_2

Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

В силу п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Аналіз положень статей 164, 170 СК України дає підстави для висновку, що відібрання дитини від батьків, які ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, без позбавлення їх батьківських прав застосовується судом як крайній захід тоді, коли внаслідок невиконання батьками своїх обов'язків умови проживання дитини є небезпечними для неї.

Враховуючи, що у судовому засіданні було доведено, що відповідачка тривалий час належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків, не цікавиться і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає належної матеріальної допомоги на її утримання, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною. При цьому суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка цього не робила з поважних причин, тому суд вважає, що вона самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків. А також беручи до уваги характер поведінки відповідачки, зловживання алкогольними напоями, проживання дитини з листопада 2017 року в родичів, її відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, яке не змінилося і після пред'явлення даного позову, суд з огляду на необхідність захистити інтереси дитини, вважає необхідним відібрати дитину у відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265, 355 ЦПК України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Відібрати малолітню ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від матері ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав та передати органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ____________