ЄУН № 389/2813/17
Провадження №2-п/389/3/18
УХВАЛА
20 лютого 2018 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Берднікової Г.В.
при секретарі Чукановій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" про перегляд заочного рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 січня 2018 року, -
Крім того, заявник вказав, що заперечує проти позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, оскільки після винесення Знамянським міськрайонним судом рішення по справі №389/2320/16-ц від 06 грудня 2016 року про поновлення на роботі, ОСОБА_2 жодного разу не зявився до ВП «Локомативне депо Знамянка» для поновлення на роботі на посаді начальника бази паливно екіпірувального господарства. В свою чергу, ВП «Локомативне депо Знамянка» приклало всі зусилля, для виконання судового рішення про поновлення на роботі: неодноразово здійснювалися виїзди за місцем проживання ОСОБА_2 (місто Знамянка, вулиця Челюскіна, 49), проте, вдома останній був відсутній; також на його адресу направляли листи з проханням зявитися до ВП «Локомотивне депо Знамянка» для вирішення цього питання, які залишені без реагування. Крім того, у період з 21 лютого 2017 року по 21 вересня 2017 року виникали певні перепони для виконання вказаного вище рішення суду про поновлення на роботі вже в примусовому порядку, і тільки після їх усунення 06 жовтня 2017 року ВП «Локомотивне депо Знамянка» видало наказ про поновлення ОСОБА_2 на роботі. Таким чином, у звязку з неможливістю прийняття участі представником відповідача у судовому засіданні, яке мало місце 04 січня 2018 року, останній не міг реалізувати своє право на захист та надання пояснень в суді з приводу позовних вимог ОСОБА_2, що могло істотно вплинути на розгляд справи по суті.
Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені у ній.
Позивач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення заяви, вказуючи на відсутність підстав для скасування заочного рішення.
Заслухавши представника заявника та позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Серед основних засад судочинства, згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, є «обовязковість рішень суду».
Обовязковими судовими рішеннями є лише ті, що набрали законної сили, тобто набули статусу остаточних.
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" зазначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі Преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду.
Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
Відповідно до ст.284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію повного заочного рішення від 04 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» отримала 16 січня 2018 року, заява про перегляд заочного рішення суду подана 06 лютого 2018 року, тобто з пропуском встановленого строку для її подання всього на один день. Відтак, зважаючи на незначний проміжок часу пропуску строку встановленого ч.3 ст.284 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність його поновлення.
Відповідно до ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що про розгляд справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення адресовані відповідачу за місцем його знаходження, з підписом отримувача (а.с. 21,23). Проте, в судові засідання відповідач не зявлявся, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. З огляду на що та відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку заочного провадження та ухвалив заочне рішення.
Доводи заявника, про те, що представник відповідача в судове засідання не зявився, оскільки представник за довіреністю, який уповноважений представляти інтереси ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» за територіальністю знаходиться в місті Одеса вулиця Пантелеймонівська,19, а судова повістка про виклик до суду на його адресу не направлялася, отже він не був повідомлений про розгляд справи та не мав можливості зявитися до суду є безпідставними.
Так, відповідачем у справі є юридична особа - ПАТ«Українська залізниця», місцезнаходження: вулиця Тверська, 5 місто Київ, така ж адреса зазначена позивачем і в позовній заяві. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Судова повістка відповідачу - юридичній особі направлена за її місцезнаходженням. Будь-яких посилань про необхідність виклику в судове засідання представника регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» позовна заява не містила, адреси місця знаходження філії зазначено не було, юридичною особою філія не являється.
Зрештою організаційні питання, щодо прийняття участі у справі того чи іншого представника, мали б вирішуватися самим відповідачем. Таким чином, твердження заявника на недотримання судом вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, при ухваленні заочного рішення є безпідставними.
Крім того, як відзначалося вище, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (ст.288 ЦПК України). Тобто ці дві обставини мають існувати одночасно.
Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України (лист від 01 травня 2007 року "Практика ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах") другу умову слід розуміти таким чином, що відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення посилається на такі обставини та на такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку. Заочне рішення не може бути скасовано лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.
В заяві про перегляд заочного рішення заявник наводить причини своєї неявки в судове засідання, просить скасувати заочне рішення також посилаючись на те, що судом було ухвалено рішення без урахування дійсних обставин справи, зокрема без врахування того, що право працівника на поновлення на роботі має приватний характер, тому не може бути реалізоване без волевиявлення працівника. ВП «Локомативне депо Знамянка» зі свого боку застосовувало всі ймовірні заходи, для виконання судового рішення про поновлення на роботі, при цьому ОСОБА_2 такого бажання не мав, до ВП «Локомотивне депо Знамянка» для поновлення на роботі не зявлявся. Тобто, несвоєчасне виконання рішення суду про поновлення на роботі відбулося не з вини ПАТ «Українська залізниця».
Проте, суд з такими доводами погодитися не може, виходячи з наступного.
Обовязок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обовязки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обовязків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 18, 430 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).
Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина п'ята статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обовязковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Ця норма є імперативною.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства. Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обовязковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обовязків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обовязок полягає у тому, що у роботодавця обовязок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У випадку невиконання цього обовязку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа.

Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, з якою погодився і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, ухваливши постанову у справі № 524/415/16-ц від 16 січня 2018 року.

Установивши у справі, той факт, що після ухвалення судом 06 грудня 2016 року рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі, відповідач видав наказ про його поновлення на роботі лише 06 жовтня 2017 року, суд прийшов до висновку про затримку з вини відповідача виконання судового рішення у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою.

Враховуючи наведене, на думку суду, заява про перегляд заочного рішення не містить посилань і зазначення конкретних доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і не були відомі суду на час розгляду справи, тобто обставин, які б давали підстави для скасування заочного рішення та які відповідач зобовязаний зазначити саме у заяві про перегляд заочного рішення, а не після його скасування. Обовязкова явка звільненого працівника на роботу для вирішення питання про видання наказу про його поновлення на роботі на підставі судового рішення, законодавством не передбачена. Разом з цим. неявка такого працівника на роботу після видання наказу про поновлення на роботі є підставою для його звільнення у звязку з прогулом.

Отже, зважаючи на те, що представник заявника (відповідача) в судове засідання з розгляду цивільної справи про стягнення середнього заробітку при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі, не зявився без поважних причин, заявником в заяві про перегляд заочного рішення не зазначено доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і не були відомі суду на час розгляду справи, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення ухваленого 04 січня 2018 року. Відтак, заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.288, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" про перегляд заочного рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 січня 2018 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення середнього заробітку при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі- залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У відповідності до ч.4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Дата складання повного тексту ухвали - 23.02.2018 року.

Суддя Г.В. Берднікова