Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 127/18757/16-ц

провадження № 61-12895св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Київський національний торговельно-економічний університет, в особі Вінницького торговельно-економічного інституту,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, у складі судді Ан О. В., від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Луценка В. В., Сопруна В. В., Берегового О. Ю., від 11 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Київського національного торговельно-економічно університету (далі - КНТЕУ), в особі Вінницького торговельно-економічного інституту (далі - ВТЕІ), про визнання незаконною відмови в працевлаштуванні, визнання незаконною відмови в участі у конкурсі на заміщення вакантних посад, визнання незаконним та скасування рішення конкурсної комісії, визнання незаконним та скасування рішення вченої ради про результати проведення конкурсу на заміщення вакантних посад, визнання незаконним та скасування працевлаштування у 2016 році викладачів кафедри права, забезпечення працевлаштування.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що наказом ВТЕІ КНТЕУ оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, про що в пресі та на офіційному сайті ВТЕІ КНТЕУ були розміщенні відповідні оголошення. Однак рішенням конкурсної комісії ВТЕІ КНТЕУ його не було допущено до участі у конкурсному відборі, у зв'язку з невідповідністю спеціальності та кваліфікації вимогам вакантних посад. Вказане рішення конкурсної комісії ВТЕІ КНТЕУ вважає неправомірним.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просив позов задовольнити, визнати незаконною відмову у працевлаштуванні на посаді доцента кафедри права ВТЕІ КНТЕУ, визнати незаконним та скасувати рішення конкурсної комісії ВТЕІ КНТЕУ про відмову в участі у конкурсі на заміщення вакантної посади доцента кафедри права ВТЕІ КНТЕУ, визнати незаконним та скасувати рішення засідання вченої ради від 31 серпня 2016 року про результати проведення конкурсу на заміщення вакантної посади доцента кафедри права, визнати незаконним та скасувати працевлаштування у 2016 року викладачів на кафедрі права без оголошення та проведення конкурсу, зобов'язати відповідача працевлаштувати ОСОБА_2

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявляючи позовні вимоги про визнання незаконною та скасування відмови ОСОБА_2 в участі у конкурсі на заміщення вакантної посади доцента кафедри права ВТЕІ КНТЕУ, визнання незаконним та скасування рішення конкурсної комісії, визнання незаконним та скасуванні рішення вченої ради про результати проведення конкурсу на заміщення вакантних посад, визнання незаконним та скасування працевлаштування у 2016 році викладачів кафедри права, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав із урахуванням положень частини другої статті 16 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконною відмови у працевлаштуванні на посаді доцента кафедри права ВТЕІ КНТЕУ, місцевий суд виходив із того, що внаслідок своєї спеціальності та відсутності наукового ступеню відповідного профілю ОСОБА_2 є таким, що не відповідає вимогам до кандидатів на заміщення вакантної посади доцента кафедри права.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Зокрема, апеляційний суд зазначив, що робота доцента кафедри передбачає високий рівень знань особи, саме у визначеній галузі наук, що позбавляє можливості доцента у одній сфері наук, працювати на кафедрі з викладення зовсім іншої науки. Відмовляючи ОСОБА_2 у допуску до участі у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади доцента кафедри права, конкурсна комісії ВТЕІ КНТЕУ обґрунтовано виходила з того, що ОСОБА_2 є фахівцем з викладання навчальної дисципліни «фізичне виховання», а не навчальних дисциплін правового напряму, а тому він не був допущений до конкурсного відбору. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо обрання позивачем неналежного способу захисту права.

31 травня 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не розглянули позов по суті вимог та у межах позовної заяви про відмову у працевлаштуванні особі на підставі вимог, які не вказані ні в наказі, ні в оголошені про конкурс. Судами залишено поза увагою, що на посаду, на яку він претендував, було працевлаштовано особу без юридичної освіти, що в свою чергу було обґрунтуванням для відмови йому у допуску до конкурсу. В наказі про оголошення конкурсу і в опублікованому у пресі оголошенні про проведення конкурсу вимоги про освіту конкурсанта, перелік навчальних дисциплін для викладання конкурсантом зазначено не було. Відповідач мав вказати у наказі про оголошення конкурсу вимоги до навчальних дисциплін, освіти майбутніх конкурсантів та лише за таких обставин визначати відповідність кандидата посаді, на яку він претендує.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

У червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КНТЕУ в особі ВТЕІ направлено заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2 У поданих запереченнях відповідач посилається на те, що ОСОБА_2 надав на розгляд конкурсної комісії ВТЕІ КНТЕУ копії документів про освіту, науковий ступінь і вчене звання, які свідчили, що він є фахівцем з викладання навчальної дисципліни за напрямом «фізичне виховання», а не навчальних дисциплін за напрямом «право» і тому він не був допущений до конкурсного відбору.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду від 11 червня 2018 року справу за позовом ОСОБА_2 до КНТЕУ, в особі ВТЕІ, про визнання незаконною відмови в працевлаштуванні, визнання незаконною відмови в участі у конкурсі на заміщення вакантних посад, визнання незаконним та скасування рішення конкурсної комісії, визнання незаконним та скасування рішення вченої ради про результати проведення конкурсу на заміщення вакантних посад, визнання незаконним та скасування працевлаштування у 2016 році викладачів кафедри права, забезпечення працевлаштування призначено до судового розгляду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що порядок конкурсного відбору науково-педагогічних працівників ВТЕІ КНТЕУ визначено у положенні про порядок конкурсного відбору науково-педагогічних працівників ВТЕІ КНТЕУ № 10/1 від 18 травня 2015 року (далі - положення), затвердженому постановою вченої ради та введеному в дію наказом директора від 18 травня 2015 року № 80/1 (а.с. 32-35). Вказаним положенням визначено порядок обрання за конкурсом та призначення на контрактній основі науково-педагогічних працівників інституту.

У пункті 1.2 вказаного положення визначено, що положення розроблено відповідно до Конституції України, Кодексів законів про працю України, Законів України «Про освіту», «Вищу освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», положення про ВТЕІ КНТЕУ.

Вимоги до осіб, які обирають на посади науково-педагогічних працівників визначено у пункті 2.1 положення, згідно якого, на посади науково-педагогічних працівників обираються, як правило, особи, які мають наукові ступені та вченні звання, а також особи, які здобули освітній ступінь «магістр». Вимоги до осіб, які обираються на посади науково-педагогічних працівників встановлюються у наказі директора про оголошення конкурсного відбору на заміщення вакантних посад.

20 липня 2016 року наказом ВТЕІ КНТЕУ № 264-к оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, а саме: завідувачів кафедр, професора кафедри, доцентів кафедр, старших викладачів кафедр, асистентів кафедр (а.с. 36), про що в пресі та на офіційному сайті ВТЕІ КНТЕУ були опубліковані відповідні оголошення.

Пунктом 1.3 вказаного наказу було оголошено конкурс на заміщення 1 ставки доцента кафедри права. Вимоги до вказаної посади були визначені: кандидат наук, вчене звання доцент.

Наказом директора ВТЕІ КНТЕУ № 123 від 14 липня 2016 року про закріплення навчальних дисциплін за кафедрами до переліку навчальних дисциплін кафедри права входить 115 дисциплін, в тому числі й фізичне виховання (а.с. 44-47).

11 серпня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до ВТЕІ КНТЕУ з заявою про допуск до участі у конкурсі на заміщення вакантної посади доцента кафедра права (а.с. 38).

До вказаної заяви ОСОБА_2 долучив копії документів про свою освіту. Згідно диплома серії НОМЕР_1 ОСОБА_2, має кваліфікацію спеціаліста «Учитель фізичної культури», відповідно до диплома серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію менеджер-економіст. Також він має диплом кандидата наук серії НОМЕР_3, що свідчить про наявність у нього наукового ступеня кандидата наук з фізичного виховання. ОСОБА_2 має атестат доцента від 19 лютого 2014 року, відповідно до якого йому присвоєно вчене звання доцента кафедри фізичного виховання.

У пункті 4.15 положення зазначено, що у разі невідповідності спеціальності та кваліфікації кандидата вимогам законодавства та умовам оголошеного конкурсного відбору він не допускається до конкурсного відбору, про що йому повідомляється письмово.

Згідно з витягом з протоколу № 02 від 29 серпня 2016 року засідання конкурсної комісії ВТЕІ КНТЕУ на основі вивчених матеріалів, поданих на конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників ВТЕІ КНТЕУ, у зв'язку з невідповідністю спеціальності та кваліфікації вимогам вакантних посад ОСОБА_2 відмовлено у допуску до участі у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади доцента кафедри права (а.с. 56).

Згідно статті 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Це право реалізується шляхом працевлаштування на підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах освіти, порядок якого встановлюється законодавством про працю.

Пунктом 9 частини першої та частини шостої статті 54 Закону України «Про освіту» визначено, що педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники мають право на справедливе та об'єктивне оцінювання своєї професійної діяльності. Особи, винні в порушенні цієї статті, несуть відповідальність згідно з законом.

У частині першій та пункті 6 частини другої статті 6 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» визначено, що науковий працівник провадить наукову (науково-технічну, науково-організаційну, науково-педагогічну) діяльність у наукових установах, вищих навчальних закладах, наукових підрозділах установ, організацій, підприємств.

Перелік видів наукової (науково-технічної) роботи, а також методичної, експертної, консультаційної, організаційної роботи для наукових працівників наукової установи (вищого навчального закладу) визначається керівником відповідної установи (закладу).

Відповідно до статті 32 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» основні посади науково-педагогічних працівників університетів, академій, інститутів визначаються відповідно до Закону України «Про вищу освіту».

Згідно частини першої та другої статті 54 Закону України «Про вищу освіту» в Україні присвоюються такі вчені звання наукових і науково-педагогічних працівників: старший дослідник; доцент; професор.

Вчене звання професора та доцента присвоюється особам, які професійно здійснюють науково-педагогічну або творчу мистецьку діяльність.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4.2 Національного класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28 липня 2010 № 327, до розділу професіонали належать у тому числі й доценти. Цей розділ вміщує професії, що передбачають високий рівень знань у галузі фізичних, математичних, технічних, біологічних, агрономічних, медичних чи гуманітарних наук. Професійні завдання полягають у збільшенні існуючого фонду (обсягу) знань, застосуванні певних концепцій, теорій та методів для розв'язання певних проблем чи в систематизованому викладенні відповідних дисциплін у повному обсязі.

Згідно положень статті 212 ЦПК України, у редакції яка була чинною на момент розгляду справи,жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, за правилами частини першої статті 57 ЦПК України,у редакції яка була чинною на момент розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відмовляючи ОСОБА_2 у допуску до участі у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади доцента кафедри права конкурсна комісія ВТЕІ КНТЕУ виходила з того, що ОСОБА_2 є фахівцем з викладання навчальної дисципліни «фізичне виховання», а не навчальних дисциплін правового напряму, і тому він правомірно не був допущений до конкурсного відбору.

Суди попередніх інстанції проаналізувавши зміст висновку конкурсної комісії, враховуючи спеціальність та кваліфікацію позивача за напрямом «фізичне виховання», дійшли обґрунтованого висновку щодо правомірності відмови ОСОБА_2 у допуску до конкурсного відбору на посаду доцента кафедри права, оскільки робота доцента кафедри передбачає високий рівень знань особи, саме у визначеній галузі наук, що позбавляє можливості доцента у визначеній сфері наук, працювати на кафедрі з викладення зовсім іншої науки.

У відповідності до вимог пункту 4.15 положення ОСОБА_2 було належним чином повідомлено і додатково роз'яснено у листі від 15 вересня 2016 року № 01?01-42/2221 про відмову останньому у допуску до конкурсного відбору.

Судами також було встановлено, що на офіційному сайті ВТЕІ КНТЕУ був оголошений конкурс на заміщення вакантної посади викладача кафедри фізичного виховання, однак позивач ОСОБА_2 не забажав брати участь у оголошеному конкурсі.

Таким чином, враховуючи у сукупності обставини справи, яким надана належна оцінка судами попередніх інстанцій, слід дійти висновку про те, що позивачем не доведено порушення його трудових прав, зокрема права на працю (стаття 43 Конституції України), позивач не скористався можливістю працевлаштуватися на посаду викладача кафедри фізичного виховання у відповідності до наявної у останнього кваліфікації та спеціальності.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до даних правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта