Ухвала

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 755/29834/14-ц

провадження № 61-5750св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів:Карпенко С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,
учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Апекс-Банк»,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року у складі головуючого судді Арапіної Н. Є. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 15 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2014 року Публічним акціонерним товариством «Апекс-Банк» (далі - ПАТ «Апекс-Банк») подано до суду позов до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У січні 2015 року третя особа ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до

ПАТ «Апекс-Банк», третя особа - ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року позов ПАТ «Апекс-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Апекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 8 червня 2012 року № ФКЛ/080612/1, станом на 28 січня 2015 року, у розмірі 900 117 грн 87 коп. У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 22 квітня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 квітня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_6 задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 22 квітня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 22 липня 2015 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним пункт 4.1 кредитного договору від 8 червня 2012 року

№ ФКЛ/080612/1, оскільки вважає його несправедливим та таким, що порушує принцип добросовісності.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року позов ПАТ «Апекс-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Апекс-Банк» заборгованість за договором від 8 червня 2012 року № ФКЛ/080612/1, станом на 14 квітня 2016 року, у розмірі

1 991 958 грн 41 коп., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі

564 615 грн 00 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 209 182 грн 18 коп., пені за несвоєчасно сплачений кредит за період з 11 червня

2014 року по 10 лютого 2016 року у розмірі 688 830 грн 30 коп., пені за несвоєчасно сплачені проценти за період з 11 червня 2014 року по 10 лютого 2016 року у розмірі 114 194 грн 21 коп., інфляційні втрати у розмірі 415 136 грн 72 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ПАТ «Апекс-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ПАТ «Апекс-Банк» про визнання окремих положень кредитного договору недійсними відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 8 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справу визначено суддю-доповідача Ступак О. В.

Суддею Ступак О. В. у цій справі заявлено самовідвід виходячи з наступного.

З матеріалів справи та касаційного провадження вбачається, що 21 жовтня 2015 року Верховний Суд України скасував ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року, яка постановлена складом колегії суддів: Парінової І. К., Коротуна В. М., Ступак О. В.

Частиною другою статті 36 ЦПК Українивстановлено, що суддя підлягає відводу (самовідводу) за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно з частиною четвертою статті 37 ЦПК Українисуддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді при скасуванні ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що суддя Ступак О. В. брала участь у вирішенні вищезазначеної справи в суді касаційної інстанції, отже, вона не може брати участь у новому розгляді цієї справи в суді касаційної інстанції після скасування рішення суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 37, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву судді Ступак Ольги В'ячеславівни про самовідвід задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С. О.Погрібний

О. В. Ступак

Г. І.Усик