ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 листопада 2018 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2322/17

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/94/18

№ 22-ц/4823/104/18

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.,

за участі: представників позивача ОСОБА_2 адвокатів ОСОБА_3 і ОСОБА_4, представника відповідача АТ КБ "ПриватБанк" Рожка С.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк"

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Маслюк Н.В. від 05 липня 2018 року (повний текст рішення складений 15 липня 2018 року) та додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова у складі судді Маслюк Н.В. від 31 липня 2018 року (повний текст рішення складений 31 липня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про розірвання договору та стягнення вкладу за договором банківського вкладу,

У С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про розірвання договору та стягнення вкладу за договором банківського вкладу, в якому просив розірвати Договір вкладу "Депозит Плюс на 12 міс." від 20.05.2013, укладений між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк", та стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на його користь суму вкладу в розмірі 6012193,69 грн., проценти на вклад в сумі 2558147,24 грн., пеню в сумі 109121315,47 грн., 3% річних в сумі 298962,51 грн. та втрати від інфляції в сумі 1270516,54 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року позов задоволено частково (том 2, а.с.147-154).

Розірвано договір вкладу "Депозит Плюс на 12 місяців" від 20.05.2013 року №SАMDN9172, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк". Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_2 5585020 (п'ять мільйонів п'ятсот вісімдесят п'ять тисяч двадцять) грн. 00 коп. суми вкладу за договором вкладу "Депозит Плюс на 12 місяців" від 20.05.2013 року №SАMDN9172. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь держави судовий збір в розмірі 56490 грн. 20 коп.

Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 5585020 грн. 00 коп. пені в розмірі трьох відсотків вартості послуги, 149188 грн. 89 коп. - 3 % річних, 680255 грн. 44 коп. втрат від інфляції, а всього 6414464 (шість мільйонів чотириста чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн.. 33 коп. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь держави судовий збір в розмірі 64144 грн. 64 коп. (том 2, а.с.161-165).

З рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року та додатковим рішенням цього ж суду від 31 липня 2018 року не погодилися як ОСОБА_2 так і АТ КБ "ПриватБанк", подавши на них апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі (зі змінами, поданими у визначений законом строк) на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року ОСОБА_2 просить змінити рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року, виклавши третій абзац його резолютивної частини в такій редакції: "Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_2 6012193 (шість мільйонів дванадцять тисяч сто дев'яносто три) грн. 69 коп. суми вкладу за договором вкладу "Депозит Плюс на 12 місяців" від 20.05.2013 року №SАMDN9172, проценти на суму вкладу за договором вкладу "Депозит Плюс на 12 місяців" від 20.05.2013 року №SАMDN9172 в сумі 2288257 (два мільйони двісті вісімдесят вісім тисяч двісті п'ятдесят сім) грн.. 39 коп., пеню в розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожен день прострочення в сумі 109121315 (сто дев'ять мільйонів сто двадцять одна тисяча триста п'ятнадцять) грн. 47 коп., 298962 (двісті дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот шістдесят дві) грн. 51 коп. - 3% річних, 1270516 (один мільйон двісті сімдесят тисяч п'ятсот шістнадцять) грн. 54 коп. втрат від інфляції, а всього 118991245 (сто вісімнадцять мільйонів дев'ятсот дев'яносто одна тисяча двісті сорок п'ять) грн. 60 коп"; в іншій частині рішення суду залишити без змін (том 2, а.с.169-176,212).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 зазначає, що суд дійшов помилкових висновків щодо розміру грошових коштів на його вкладі на дату безпідставного розірвання договору №SАMDN9172 Банком. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги виписку по картці/рахунку НОМЕР_2, в якій зазначено розмір залишку грошових коштів на його депозитному рахунку, який становить 6012193 грн. 69 коп. і складається з:

- 23.05.2015: розміщення вкладу для продовження на новий термін в розмірі 5585020 грн.;

- - 25.05.2015: нарахування коштів на вкладний рахунок згідно службової записки банку 1509700 в розмірі 320839,23 грн.;

- 26.05.2015: поповнення вкладу в розмірі 105854,00 грн.;

- 22.06.2015: виплата відсотків за договором в розмірі 240,23 грн.; разом 6012193,69 грн.

Також ОСОБА_2 зазначає, що встановивши беззаперечні обставини, з яких випливає обов'язок Банку по сплаті процентів на вклад з моменту незаконного розірвання договору вкладу, суд першої інстанції не розрахував і не стягнув на його користь суму процентів на вклад, починаючи з 27.08.2015. Не надано судом і мотивованої оцінки його аргументам щодо стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та втрат від інфляції. Банк має нести перед ним відповідальність за порушення зобов'язання за договором вкладу у вигляді сплати пені, розмір якої за його розрахунком складає 109121315,47 грн. За період часу з 26.08.2015 по дату подання позовної заяви (21.04.2017) з Банку підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За розрахунком ОСОБА_2, загальна сума процентів складає 298962,51 грн., а сума боргу з врахуванням індексу інфляції складає 7282710,23 грн.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року ОСОБА_2 просить його змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини в такій редакції: "Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_2 109121315 (сто дев'ять мільйонів сто двадцять одну тисячу триста п'ятнадцять) грн. 47 коп. пені в розмірі трьох відсотків вартості послуги за кожен день прострочення, 298962 (двісті дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот шістдесят дві) грн. 51 коп. - 3% річних, 1270516 (один мільйон двісті сімдесят тисяч п'ятсот шістнадцять) грн. 54 коп. втрат від інфляції, а всього 110690794 (сто десять мільйонів шістсот дев'яносто тисяч сімсот дев'яносто чотири) грн. 52 коп.", а також вирішити питання про розподіл судових витрат (том 2, а.с.213-215).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що додаткове рішення суду в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог зі стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає зміні.

ОСОБА_2 зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги договір вкладу від 24.06.2015 та виписку по картці/рахунку, якими підтверджується наявність на його вкладному рахунку станом на дату незаконного розірвання банком договору вкладу коштів в сумі 6012193,69 грн.

Не погоджується ОСОБА_2 і з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення клопотання Банку про зменшення суми пені, оскільки прострочення виконання зобов'язання мало значний тривалий характер, спричинило важкі наслідки для його фінансового стану, Банком не було вжито заходів щодо негайного добровільного усунення порушення та його наслідків. Наполягає на тому, що за весь період з 26.08.2015 по 21.04.2017 з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пеня.

В апеляційній скарзі на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволеного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання договору і стягнення вкладу, а також скасувати рішення суду в частині розподілу судових витрат (том 2, а.с.183-187).

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк зазначає, що договір банківського вкладу від 20.05.2013 №SAMDN9172 було розірвано на підставі п.12 договору, відповідно до якого Банк має право розірвати договір, письмово повідомити клієнта про розірвання договору з зазначенням дати розірвання договору, вклад та нараховані відсотки перерахувати на рахунок клієнта при наявності у клієнта простроченої заборгованості по кредитам, отриманим в цьому банку. Оскільки ОСОБА_2 мав перед банком прострочену заборгованість за кредитом, отриманим в цьому ж банку, розмір якої складав 5583968,91 грн., вказану заборгованість було погашено за рахунок депозиту. Решта коштів в сумі 428224,79 грн. було перераховано на рахунок №НОМЕР_2 відповідно до умов договору. Наявність заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором підтверджується виписками по рахункам.

Банк зазначає, що ОСОБА_2 не надано належних доказів дотримання ним порядку розірвання договору, а саме звернення до Банку із заявою про розірвання договору. Суттєвою обставиною є те, що при достроковому розірванні договору проценти нараховуються за нижчою процентною ставкою. ОСОБА_2 не звертався до Банку із заявою про розірвання договору. Також Банк звертає увагу на те, що суд першої інстанції розірвав спірний договір, який вже був розірваний на підставі листа банківської установи від 14.08.2015.

Не погоджується Банк і з розміром стягнутого з нього на користь держави судового збору в сумі 56490,20 грн., вважаючи, що належний розмір судового збору становить 8640 грн. Крім того, судом не було виконано вимоги ст.141 ЦПК України щодо принципу пропорційності при розподілі судових витрат.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" просить його скасувати повністю (том 2, а.с.267-274).

Доводи апеляційної скарги Банку зводяться до того, що додаткове рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк вважає, що додатковим рішенням суд фактично змінив своє рішення від 05.07.2018, а саме в частині, в якій раніше відмовив - змінив, задовольнивши ще додатково вимоги на 6414464,33 грн. та стягнувши судовий збір в сумі 64144,64 грн. Посилається на те, що судом неправомірно не застосовано строки позовної давності щодо вимог про стягнення пені, враховуючи, що ОСОБА_2 просив стягнути пеню за період з 26.08.2015 по 21.04.2017 - майже за 20 місяців, тобто, вимогу заявлено поза межами строку позовної давності, що виключає можливість її задоволення.

Також Банк зазначає, що відповідно постанови ВС від 21.02.2018 у справі №759/13827/15-ц, вартість послуги - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами боржника, тобто сплата пені здійснюється у розмірі 3% вартості послуги (виплати банком вкладнику процентів на суму вкладу) за кожен день прострочення, а не на суму самого вкладу.

Не погоджується Банк і з визначеним судом першої інстанції розміром інфляції та сумою інфляційних втрат, вважаючи, що розмір останніх повинен становити 54174,69 грн., а не 680255,44 грн., як визначив суд. Щодо висновку суду про стягнення 3%річних, то Банк зазначає, що такі вимоги позивача суперечать положенням ст. 633 ЦК України.

Також Банк вважає, що суд першої інстанції, враховуючи положення Закону України "Про судовий збір", повинен був стягнути судовий збір у максимальному розмірі 8640 грн. за двома судовими рішеннями (основним та додатковим), а також при розподілі судових витрат застосувати принцип пропорційності згідно зі ст. 141 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, подану АТ КБ "ПриватБанк" на рішення суду від 05.07.2018, ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу Банку залишити без задоволення, вважаючи її необґрунтованою. ОСОБА_2 не погоджується з доводами Банка про те, що грошові кошти в сумі 5585020 грн. були сплачені 20.05.2013 ним Банку з метою підтвердження своєї платоспроможності та спонукання відповідача до укладення додаткової угоди №3, зазначаючи, що ці кошти були внесені вже після підписання цієї угоди. ОСОБА_2 також стверджує, що у нього була відсутня прострочена заборгованість за кредитом, що виключало можливість списання коштів за договором депозиту на погашення неіснуючої заборгованості. Після списання 26.08.2015 грошових коштів на депозитному рахунку знаходились кошти в сумі 432455,72 грн., які також були списані Банком 13.01.2017, тобто Банком не було здійснено розірвання договору вкладу в порядку, встановленому п.12 договору, а відбулось лише списання коштів. Листом 13.01.2017 Банк повідомив його про розірвання договору вкладу 17.01.2017, що спростовує доводи Банку про розірвання цього договору ще 26.08.2015 (том 2, а.с.238-241).

У відзиві на апеляційну скаргу, подану АТ КБ "ПриватБанк" на додаткове рішення суду від 31.07.2018, ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу Банку залишити без задоволення. ОСОБА_2 вважає безпідставними та необґрунтованими доводи Банка про пропуск ним строку позовної давності за вимогами про стягнення пені. Не погоджується ОСОБА_2 також з доводами Банка про те, що індекс інфляції за період з травня 2016 року по квітень 2017 року становить 100,97%, наводячи на спростування цих доводів власні розрахунки, згідно з якими інфляційні нарахування за вказаний період становлять 1336060,93 грн. (том 2, а.с.301-304).

Також ОСОБА_2 зазначає, що твердження Банку про те, що він не звертався до Банку з вимогою про розірвання договору депозиту та повернення вкладу, спростовується наявним в справі його листом від 26.05.2016. Також ОСОБА_2 заперечує проти доводів Банку щодо того, що нарахування 3% річних суперечить ст. 633 ЦК України, зазначаючи, що стягнення 3% річних передбачено ст. 625 ЦК України. При цьому ОСОБА_2 вважає, що 3% річних повинні нараховуватися на всю суму вкладу 6012193,69 грн. за період з 26.08.2015 по 21.04.2017.

АТ КБ "ПриватБанк" не скористався своїм правом на подання відзивів на апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 31 липня 2018 року.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача ОСОБА_2 адвокатів ОСОБА_3 і ОСОБА_4, представника відповідача АТ КБ "ПриватБанк" Рожка С.М., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції від 05.07.2018 та додаткове рішення суду від 31.07.2018 відповідають не повністю, зважаючи на таке.

По справі встановлено, що 20.05.2013 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено Договір про заощадження №SАMDN9172 - вклад "Депозит Плюс на 12 міс.", відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав Банку грошові кошти у розмірі 5 585 020 грн. для розміщення їх на депозитному рахунку на строк 366 днів до 20.05.2014 року включно, з нарахуванням 17% річних на суму вкладу (т.1 а.с.197-198).

20.05.2013 ОСОБА_2 було внесено кошти на рахунок НОМЕР_3 у розмірі 5 585 020 грн. (т.1 а.с.37, 38, 201).

В той же день, 20.05.2013 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено додаткову угоду №1 до вказаного депозитного договору, відповідно до якої Банк збільшував процентну ставку по вкладу на 2% річних (т.1 а.с.199).

В подальшому між сторонами укладено додаткову угоду №2 до вказаного депозитного договору про зміну процентної ставки, відповідно до якої термін вкладу по депозитному договору продовжується на 366 днів з 20.05.2014 року по 20.05.2015 року включно, процентна ставка по вкладу на новий термін становить 20 % річних (т.1 а.с.200).

У день закінчення строку вкладу 20.05.2015 ОСОБА_2 не заявив Банку про свій намір повернути вклад, а відтак, дію договору було продовжено.

Листом від 14.08.2015 ПАТ КБ "ПриватБанк" повідомив ОСОБА_2 про те, що станом на 14.08.2015 у нього наявна прострочена заборгованість за кредитним договором №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 у розмірі 5 583 968, 91 грн., а тому, відповідно до п. 17 Договору про заощадження №SАMDN9172 від 20.05.2013, депозитний договір буде розірваний 26.08.2015, а грошові кошти будуть направлені на врегулювання простроченої заборгованості (т.1 а.с.57).

26.08.2015 грошові кошти у розмірі 5 583 969,00 грн. були списані ПАТ КБ "ПриватБанк" з суми вкладу на погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 (т.1 а.с.58).

26.05.2016 ОСОБА_2 повідомив ПАТ КБ "ПриватБанк" про своє небажання продовжувати строк дії договору №SАMDN9172 від 20.05.2013 та просив перерахувати 5 858 020, 00 грн. з вкладу в рахунок погашення третього платежу за Додатковою угодою №3 від 20.05.2013 до кредитного договору № К4VIGE0000005 від 04.06.2007 року (т.1 а.с.34-36, т.2 а.с.15).

12.07.2016 Банк повідомив ОСОБА_2 про неможливість повернення коштів у зв'язку з розірванням договору депозиту та направленням 26.08.2015 коштів на погашення заборгованості за кредитним договором (т.2 а.с.18-19).

03.01.2017 ПАТ КБ "ПриватБанк" повідомив ОСОБА_2, що станом на 03.01.2017 у нього наявна прострочена заборгованість за кредитним договором №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 у розмірі 5 583 425, 95 грн., тому відповідно до п. 17 договору про заощадження №SАMDN9172 від 20.05.2013 року він буде розірваний 17.01.2017, а грошові кошти будуть направлені на врегулювання простроченої заборгованості (т.1 а.с.173).

Не погоджуючись з такими діями ПАТ КБ "ПриватБанк", ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив розірвати Договір вкладу "Депозит Плюс на 12 місяців" від 20.05.2013 №SAMDN9172, укладений між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк", стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на свою користь суму вкладу в розмірі 6 012 193, 69 грн., проценти на вклад в сумі 2 558 147, 24 грн., пеню в сумі 109 121 315, 47 грн., 3% річних в сумі 298962, 51 грн. та втрати від інфляції в сумі 1 270 516, 54 грн.

Ухвалюючи рішення про розірвання договору та стягнення вкладу за договором банківського вкладу, суд першої інстанції виходив з того, що Банк двічі направляв ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договору банківського вкладу з 26.08.2016 та 17.01.2017, в той час як ОСОБА_2 ще 26.05.2016 направив Банку повідомлення про небажання продовжувати строк дії депозитного договору. Також місцевий суд зазначив, що Банком не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 простроченої заборгованості за кредитним договором станом на 14.08.2015 та правомірності дій банку по списанню коштів за договором вкладу. Щодо суми вкладу, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 було підтверджено факт внесення ним 5 585 020 грн. як депозитного вкладу, тому сама така сума стягнута з Банку.

Апеляційний суд повністю погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Посилання АТ КБ "ПриватБанк" на те, що договір вкладу було розірвано банком на підставі п.12 договору у зв'язку з наявністю у ОСОБА_2 простроченої заборгованості за кредитним договором є такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Судами встановлено, що 04.06.2007 між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час - АТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № К4VIGE0000005, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 1980000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагородою за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% щомісячно від суми наданого кредиту в період сплати відсотків, суми відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Кінцевий термін повернення до 03.06.2008 (т.1 а.с.25-31).

03.06.2008 та 16.02.2009 між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ "ПриватБанк" було укладено додаткові угоди №1 і №2 до кредитного договору №К4VIGE0000005 від 04.06.2007 (т.1 а.с.31, 32).

20.05.2013 між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено Додаткову угоду №3 до кредитного договору №К4VIGE0000005 від 04.06.2007, та графік погашення кредиту, який є додатком до Додаткової угоди №3 до вказаного кредитного договору (т.1 а.с.34-36).

Згідно з Додатковою угодою №3 та графіком погашення кредиту, сторони погодили суму заборгованості за кредитом - 27916600,00 грн., а також дати і суми погашення заборгованості за кредитом: 31.05.2014 - 5585018,37 грн.; 31.05.2015 - 5585018,37 грн.; 31.05.2016 - 5585018,37 грн.; 31.05.2017 - 5585018,37 грн.; 31.05.2018 - 5678 788,61 грн.

На виконання умов Додаткової угоди №3 ОСОБА_2 20.05.2013 були перераховані кошти в сумі 5 585 020 грн. (копія квитанції - т.1 а.с.37).

З виписки по кредитному рахунку № НОМЕР_4 за період з 04.06.2008 по 31.07.2018 (том 2 а.а.194-195) вбачається, що в період з 03.06.2014 по 25.05.2015 ОСОБА_2 здійснено погашення заборгованості за кредитним договором наступним чином:

- 16.06.2014 - 165, 04 грн.,

- 24.06.2014 - 5 282, 50 грн.,

- 28.10.2014 - 68 853, 03 грн.,

- 28.10.2014 - 68 853, 05 грн.,

- 29.11.2014 - 935, 13 грн.,

- 29.11.2014 - 935, 14 грн.,

- 31.12.2014 - 7 803, 73 грн.,

- 31.12.2014 - 7 803, 73 грн.,

- 29.01.2015 - 646, 98 грн.,

- 29.01.2015 - 646, 99 грн.,

- 01.02.2015 - 7 447, 20 грн.,

- 01.02.2015 - 7 447, 20 грн.,

- 04.03.2015 - 50 000, 18 грн.,

- 04.03.2015 - 50 000, 19 грн.,

- 05.03.2015 - 7 447, 20 грн.,

- 05.03.2015 - 7 447, 20 грн.,

- 06.04.2015 - 6 726, 50 грн.,

- 06.04.2015 - 6 726, 51 грн.,

- 21.04.2015 - 249, 73 грн.,

- 08.05.2015 - 7 508, 04 грн.,

- 25.05.2015 - 2 605 957, 90 грн.,

- 25.05.2015 - 2 632 170, 00 грн.,

а всього - 5 551 053, 10 грн.

При цьому, згідно копії квитанції від 25.05.2015 ОСОБА_2 було сплачено 5 264 340 грн. (т.1 а.с.56).

З виписки по кредитному рахунку № НОМЕР_4 за період з 04.06.2008 по 31.07.2018 (том 2 а.с.194-195) з урахуванням копії квитанції від 25.05.2015 на суму 5 264 340 грн. (т.1 а.с.56) вбачається, що в період з 20.05.2013 по 25.05.2015 ОСОБА_2 здійснено погашення заборгованості за кредитним договором наступним чином:

- 20.05.2013 - 5 585 020, 00 грн.,

- 03.06.2013 - 0, 64 грн.,

- 10.06.2013 - 557, 69 грн.,

- 16.06.2014 - 165, 04 грн.,

- 24.06.2014 - 5 282, 50 грн.,

- 28.10.2014 - 68 853, 03 грн.,

- 28.10.2014 - 68 853, 05 грн.,

- 29.11.2014 - 935, 13 грн.,

- 29.11.2014 - 935, 14 грн.,

- 31.12.2014 - 7 803, 73 грн.,

- 31.12.2014 - 7 803, 73 грн.,

- 29.01.2015 - 646, 98 грн.,

- 29.01.2015 - 646, 99 грн.,

- 01.02.2015 - 7 447, 20 грн.,

- 01.02.2015 - 7 447, 20 грн.,

- 04.03.2015 - 50 000, 18 грн.,

- 04.03.2015 - 50 000, 19 грн.,

- 05.03.2015 - 7 447, 20 грн.,

- 05.03.2015 - 7 447, 20 грн.,

- 06.04.2015 - 6 726, 50 грн.,

- 06.04.2015 - 6 726, 51 грн.,

- 21.04.2015 - 249, 73 грн.,

- 08.05.2015 - 7 508, 04 грн.,

- 25.05.2015 - 2 605 957, 90 грн.,

- 25.05.2015 - 2 632 170, 00 грн.,

а всього за вказаний період сплачено 11 443 601, 40 грн.

Оскільки за умовами додаткової угоди № 3 до Кредитного договору ОСОБА_2 повинен був сплатити на користь банку в строк до 31.05.2015 року 11 170 036, 74 грн. (5585018,37 грн. до 31.05.2014 + 5585018,37 грн. до 31.05.2015), а станом на 25.05.2015 він сплатив банку 11 443 601, 40 грн., і наступний платіж в сумі 5 585 018, 37 грн. ОСОБА_2 мав здійснити в строк до 31.05.2016, неспроможними є доводи банку про наявність у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором станом на 26.08.2015 (дату вчинення банком оскаржуваних позивачем дій).

Посилання представника АТ КБ "ПриваБанк" в суді апеляційної інстанції на протокол переговорів від 26.04.2013, за умовами якого ОСОБА_2 брав на себе зобов'язання сплатити в строк до 31.05.2013 року на користь банку 5 583 400, 00 грн., і при виконанні вказаної умови сума заборгованості ОСОБА_2 перед банком в розмірі 27 916 600 грн. підлягає оплаті протягом п'яти років рівними частинами по 5 583 320, 00 грн. (том 1, а.с.168), як на підстави заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором через несплату чергового платежу на суму 5585018,37 грн. в строк до 31.05.2015, є неспроможними, оскільки умови кредитного договору можуть бути змінені лише додатковою угодою, але на протоколом переговорів, зміст якого не відповідає змісту додаткової угоди № 3 до кредитного договору.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідач в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_2 простроченої заборгованості за кредитним договором. В матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості станом на 14.08.2015 (день повідомлення ОСОБА_2 про заборгованість та попередження про розірвання договору депозиту 26.08.2015), про яку Банк інформував ОСОБА_2 в листі від 14.08.2015 №Э.К.2.0.0.0./5-1415 (т.1 а.с.169).

Посилання АТ КБ "ПриваБанк" в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не було дотримано порядку розірвання депозитного договору, спростовується матеріалами справи, зокрема, листом від 26.05.2016, в якому ОСОБА_2 повідомив ПАТ КБ "ПриватБанк" про своє небажання продовжувати строк дії договору банківського вкладу "Депозит Плюс на 12 міс" №SAMDN9172 від 20.05.2013 (т.2 а.с.15-17).

Факт отримання цього листа підтверджується змістом відповіді ПАТ КБ "ПриватБанк" від 12.07.2016 №20.1.0.0.0/7-20160531/3951 (т.2 а.с.18-19).

Посилання АТ КБ "ПриватБанк" на те, що суд повторно розірвав договір, який вже був розірваний на підставі листа банківської установи від 14.08.2015, є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи мається ще один лист АТ КБ "ПриватБанк" від 03.01.2017, в якому він також повідомляє ОСОБА_2 про можливе розірвання договору з 17.01.2017. Тобто, до 17.01.2017 Банк вважав договір вкладу таким, що діє між сторонами.

Суд першої інстанції дійшов також вірного висновку про те, що позивачу ОСОБА_2 належить повернути суму вкладу в розмірі саме 5 585 020 грн.

Умовами депозитного договору передбачено, що ОСОБА_2 передав Банку грошові кошти у розмірі 5 585 020 грн. для розміщення їх на депозитному рахунку на строк 366 днів до 20.05.2014 року включно, з нарахуванням 17% річних на суму вкладу (т.1 а.с.197-198).

Факт зарахування на депозит 20.05.2013 грошових коштів в сумі 5585020 грн. підтверджено копією квитанції №408212437, яку суд першої інстанції обґрунтовано визнав належним та допустимим доказом.

Наявний в справі договір №SAMDN9172 Вкладу "Депозит Плюс на 12 міс." (т.1 а.с.21) роздрукований 24.06.2015, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки його зміст не відповідає змісту Договору про заощадження №SAMDN9172 (Вклад "Депозит Плюс на 12 мес.") від 20.05.2013, копія якого знаходиться на а.с.121-122 в томі 2, та квитанції № 408212437 від 20.05.2013.

Квитанцій, меморіальних ордерів тощо на підтвердження поповнення депозитного вкладу позивачем не надано.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що залишок грошових коштів на його депозитному рахунку становив 6012193,69 грн., не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору вкладу та стягнення суми вкладу є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" процентів, нарахованих на вклад, суд першої інстанції виходив з того, що в справі відсутні докази на підтвердження розміру процентної ставки, яка діяла в період з 24.05.2016 по 21.04.2017, та належний розрахунок процентів відповідно до п.23 (в зміненій редакції) Договору вкладу.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції в цій частині, зважаючи на таке.

Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Судом встановлено, що Договір про заощадження №SAMDN9172 (Вклад "Депозит Плюс на 12 мес.") від 20.05.2013 був кладений строком на 366 днів до 20.05.2014. В подальшому, на підставі Додаткової угоди до зазначеного Договору строк вкладу було продовжено на 366 днів з 20.05.2014 до 20.05.2015 включно зі сплатою процентної ставки по вкладу на новий строк у розмірі 20% річних (т.1 а.с.200).

До 21.05.2015 жодна зі сторін Договору про заощадження №SAMDN9172 (Вклад "Депозит Плюс на 12 мес.") від 20.05.2013 не повідомила про своє бажання не продовжувати строк дії Договору, тому, відповідно до п.6 Договору, строк його дії було продовжено ще на один строк, тобто до 20.05.2016,а згодом і до 20.05.2017.

Матеріалами справи підтверджено та визнається сторонами, що останній раз проценти за Договором про заощадження №SAMDN9172 (Вклад "Депозит Плюс на 12 мес.") від 20.05.2013 були виплачені ОСОБА_2 24.08.2015.

Договір про заощадження №SAMDN9172 (Вклад "Депозит Плюс на 12 мес.") від 20.05.2013 було розірвано в судовому порядку.

Посилання суду першої інстанції на неможливість встановлення відсоткової ставки в період з 24.05.2016 по 21.04.2017 є безпідставним.

Відповідно до Додаткової угоди до Договору про заощадження №SAMDN9172 (Вклад "Депозит Плюс на 12 мес.") від 20.05.2013 сторонами погоджено процентну ставку по вкладу на новий строк у розмірі 20% річних. 21.05.2016 Договір було продовжено до 20.05.2017. 26.05.2016 ОСОБА_2 подав заяву про небажання продовжувати дію договору.

Відповідно до п.12 Договору про заощадження №SAMDN9172 (Вклад "Депозит Плюс на 12 мес.") від 20.05.2013 якщо вкладник вимагає розірвати договір зі спливом 6 місяців з дня його оформлення, але до закінчення строку вкладу, зазначеного у розділі "Данні по вкладу", то йому повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються по заниженій у 2 рази процентній ставці за фактичну кількість днів з дня оформлення вкладу чи продовження його строку до для розірвання договору.

Таким чином, за період з 25.08.2015 (наступний день після останньої виплати процентів) по 20.05.2016 (кінцевий строк повний строк дії договору) розмір процентів складав 20%, а в період з 21.05.2016 (перший день продовженого строку дії договору) по 21.04.2017 ( день, заявлений позивачем у позові) - 10 %.

За період з 25.08.2015 по 20.05.2016 заборгованість з процентів, нарахованих із розрахунку 20% річних, становить 824019,34 грн ((5585020 (розмір вкладу) :100% х 20% х 270 (кількість днів в періоді з 25.08.2015 по 20.05.2016) : 366 = 824019, 34 грн.).

За період з 21.05.2016 по 20.05.2016 заборгованість з процентів, нарахованих із розрахунку 10% річних, становить 514127,87 грн. ((5585020 (розмір вкладу) :100% х 10% х 336 (кількість днів в періоді з 21.05.2016 по 21.04.2017) : 365 =514127,87 грн.).

Всього сума процентів за період з 25.08.2015 по 21.04.2017 складає 1338147,21 грн.

Зазначена сума і підлягає стягненню з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2, доводи апеляційної скарги якого про наявність підстав для стягнення з відповідача процентів заслуговують на увагу.

Ухвалюючи додаткове рішення від 31.07.2018 про стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 5585020 грн. пені, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", у вигляді пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення, проте нарахування такої пені слід проводити з документально підтвердженої суми вкладу 5585020 грн. та з 31.05.2016. Крім того, суд врахував, що пеня підлягає стягненню в межах одного року до дня пред'явлення позову, та задовольнив клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені, зменшивши її суму з 54453945 грн. до 5585020 грн.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поширення положень ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" на спірні правовідносини.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеним у постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 та від 01 червня 2016 року у справі № 2558цс15.

Перевіряючи розрахунки пені у розмірі 3% вартості послуги, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

За змістом ч.5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №759/13827/15-ц.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" в цій частині заслуговують на увагу і є обґрунтованими.

За укладеним між сторонами договором відсоток по вкладу за період з 25.08.2015 по 20.05.2016 встановлений у розмірі 20% річних (вартість послуги за один рік). Звідси, вартість послуги за один день становить 0,05479452% (20:365) від суми вкладу 5585020 грн. 3% вартості послуги за 270 днів (з 25 серпня 2015 року по 20 травня 2016 року) за банківським вкладом в сумі 5585020 грн., становить 24788,31 грн. (0,05479452% х 5585020 х 3% х 270 днів).

Відсоток по вкладу за період з 21.05.2016 по 21.04.2017 встановлений у розмірі 10% річних (вартість послуги за один рік). Вартість послуги за один день становить 0,02739726% (10:365) від суми вкладу 5585020 грн. 3% вартості послуги за 336 днів (з 21 травня 2016 року по 21 квітня 2017 року) за банківським вкладом в сумі 5585020 грн., становить 15423,83 грн. (0,02739726 % х 5585020 х 3% х 336 днів).

Тобто, з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня, встановлена частиною п'ятою статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у загальному розмірі 40212,14 грн. (24788,31 + 15423,83).

Отже, додаткове рішення суду першої інстанції від 31.07.2018 в частині вирішення вимог про стягнення пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення за період з 26.08.2015 по 21.04.2017 в сумі 109121315,17 грн. підлягає зміні, шляхом зменшення суми пені, визначеної до стягнення судом першої інстанції, з 5 585 020 грн. до 40 212,14 грн.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи при розрахунку з суми вкладу 5585020 грн. та періоду з 31.05.2016 по 21.04.2017 і складають 149188,89 (5585020 х 3% : 100% : 365 х 325 (кількість днів в періоді)).

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає матеріалам справи.

Посилання АТ КБ "ПриватБанк" в апеляційній скарзі на те, що такі вимоги суперечать ст. 633 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 буде отримувати відсотки у більшому розмірі, ніж інші вкладники, є такими, що ґрунтуються на хибному тлумаченні АТ КБ "ПриватБанк" вимог закону, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання.

Отже, у даному випадку нараховані 3% річних по ст.625 ЦК України є відповідальністю банку за неналежне виконання своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, а не відсотками на банківський вклад в розумінні ст. 1061 ЦК України.

Доводи АТ КБ "ПриватБанк" стосовно того, що суд першої інстанції безпідставно рахував 3% річних з 31.05.2016, в той час як договір був розірваний за рішенням суду 05.07.2018, не можуть бути прийняті до уваги.

Матеріалами справи підтверджено, що 26.05.2016 ОСОБА_2 подав АТ КБ "ПриватБанк" заяву про небажання продовжувати дію договору банківського вкладу від 20.05.2013.

Відповідно до п.9 Договору сторона договору повинна повідомити іншу сторону про своє небажання

Таким чином, повідомивши банк 26 травня 2016 року (четвер) про своє небажання продовжувати дію договору, банк повинен був 30.05.2016 (понеділок) здійснити виплату ОСОБА_2 його банківського вкладу та нарахованих на нього процентів.

Проте, зазначеного Банк не здійснив, тобто, починаючи з 31.05.2016 відбулось прострочення з боку банківської установи взятих на себе зобов'язань.

Одночасне стягнення пені, передбаченої ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", та 3% річних, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, не виключається, що підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08 травня 2018 року у справі №607/10080/16-ц.

Отже, підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення втрат від інфляції, суд першої інстанції виходив з того, що Банком не було виконано грошове зобов'язання по виплаті позивачу суми вкладу після його звернення із відповідною заявою 26.05.2016, тому банк в силу ст. 625 ЦК України несе відповідальність в вигляді сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції.

Перевіряючи здійснений судом першої інстанції розрахунок втрат від інфляції, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір таких втрат становить дійсно складає 680255,44 грн.

З травня 2016 року по квітень 2017 року індекс інфляції становить 112,18% (100,1% (травень 2016) х 99,8% (червень 2016) х 99,9% (липень 2016) х 99,7% (серпень 2016) х 101,8% (вересень 2016) х 102,8% (жовтень 2016) х 101,8% (листопад 2016) х 100,9% (грудень 2016) х 101,1% (січень 2017) х 101% (лютий 2017) х 101,8% (березень 2017) х 100,9% (квітень 2017))

Тому інфляційні втрати за період з 31.05.2016 року по 21.04.2017 року становлять 680255,44 грн. (5585020 х 112,18 % - 5585020), які і підлягають стягненню з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2

Посилання АТ КБ "ПриватБанк" на те, що індекс інфляції за спірний період становить 100,97 %, а втрати від інфляції 54174,69 грн., є необґрунтованими і спростовуються наведеним вище розрахунком.

В той же час, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг АТ КБ "ПриватБанк" щодо незаконності оскаржуваних судових рішень в частині стягнення з них на користь держави судових витрат.

Позивач ОСОБА_2 звільнений від сплати судових витрат на підставі ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні позову ОСОБА_2 як фізична особа повинен був сплатити 640 грн. судового збору за вимогу про розірвання договору (немайнового характеру) та 8000 грн. (максимальний розмір) за вимоги про стягнення коштів на загальну суму 119261135,45 грн. (майнового характеру), а всього 8640 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено на 6,53 % ((7792823,68 (загальна сума стягнутих судом коштів) х 100% : 119261135,45 (загальна сума коштів, заявлених до стягнення у позові). Таким чином, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, з АТ КБ "ПриватБанк" на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції належало стягнути судового збору не 56490,20 грн. та 64144,64 грн., як було присуджено до стягнення судом першої інстанції за рішенням суду від 05.07.2018 та додатковим рішенням від 31.07.2018 відповідно, а 1122,40 грн. (640 + (8000 х 6,53% :100%) =640+522,40 =1122,40).

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року та додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року підлягають частковому задоволенню; апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року підлягає частковому задоволенню.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за період з 24.06.2015 по 21.04.2017 підлягає скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог в цій частині.

Додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року в частині стягнення пені в розмірі 3% вартості послуги підлягає змінити, шляхом зменшення суми, визначеної судом першої інстанції до стягнення.

При подачі апеляційних скарг АТ КБ "ПриватБанк" було сплачено 12960 грн. судового збору: 12000 грн. - за оскарження судових рішень суду першої інстанції в частині вирішення вимог майнового характеру та 960 грн. - за оскарження судового рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги немайнового характеру.

За розгляд справи в апеляційному суді АТ КБ "ПриватБанк" належить компенсувати в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, 4207,20 грн. судового збору, враховуючи, що апеляційні скарги Банку задоволено на 35,06 % (12000 х35,06% :100% =4207,20).

Керуючись статтями 141, 367, 368, 374 п.2 ч.1, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за період з 24.06.2015 по 21.04.2017 скасувати та позовні вимоги в цій частині задовольнити частково. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) на користь ОСОБА_2 (14017, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 1338147 грн. (один мільйон триста тридцять вісім тисяч сто сорок сім) грн. 21 коп. процентів на банківський вклад.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 05 липня 2018 року в частині стягнення судових витрат з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1122, 40 грн.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року в частині стягнення пені в розмірі 3% вартості послуги змінити, зменшивши суму, визначену судом першої інстанції до стягнення, з 5585020 грн. до 40212 (сорока тисяч двохсот дванадцяти) грн. 14 коп.

Додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року в частині стягнення судових витрат з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - скасувати.

В іншій частині додаткове рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2018 року залишити без змін.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" (, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 4207,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді: