АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/51937/17-ц

провадження № 22-ц/796/4081/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКулікової С.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України Тимофєєвої Тетяни Миколаївни та

апеляційну скаргу представника Пенсійного фонду України Сеніної Діани Павлівни

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вимогами про стягнення з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України, щодо не нарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовця за період з жовтня 2011 року по вересень 2014 року з урахуванням індексу інфляції 41 051 грн. 25 коп. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень./а.с. 9/

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року позовні вимоги задоволено. /а.с. 89-94/

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник Державної казначейської служби України Тимофєєва Т.М. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи. Вказала на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 2а-4753/09/2670 від 13.08.2010 року визнано постанову Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення /перерахунку/ пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу» від 30.10.2008 року № 19-11 виключно такою, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, а не встановлено незаконності дій органу Пенсійного фонду України. В той час як необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності /незаконності/ прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто має підтверджуватися відповідним судовим рішенням. Зазначає про те, що сума заявлена позивачем до стягнення не є збитками у розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України, а становить собою недоотриману пенсію. Крім того, вказує, що ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» не передбачені видатки на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта, що був згодом визнаний незаконним та скасований, відтак відсутні правові підстави для стягнення відповідної матеріальної шкоди з Держави.

Також не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник Пенсійного фонду України Сеніна Д.П. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вказала про те, що судом першої інстанції ототожнено поняття «визнання нормативно-правового акту незаконним» та «визнання нормативно-правового акту таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили», які є різними за своїм змістом, що закріплено ч. 9 ст. 264 КАС України. Зауважила, що приймаючи рішення у справі, суд не врахував відсутність обов'язкового елементу складу цивільного правопорушення /протиправність дій/, передбаченого ст. 1173 ЦК України та особливу умову застосування ст. 1175 ЦК України - визнання нормативно-правового акту незаконним та його скасування, без наявності якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов'язати відшкодувати матеріальну шкоду. Також судом не взято до уваги того, що пенсію позивачу було призначено у вересні 2011 року, в той час як форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення /перерахунку/ пенсії відповідно до ЗУ «Про держану службу» включала матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та індексацію заробітної плати ще з 14.01.2011 року. Зауважила, що Постанова Правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 року № 15-1, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 року за № 1661/24193, якою було скасовано Постанову Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 року № 19-11 та затверджено нові форми довідок про складові заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та інших виплат, була опублікована в офіційному виданні «Офіційний вісник України» від 18.10.2013 року № 78 та в газеті «Праця і зарплата» від 23.10.2013 року № 39, відтак, з огляду на положення ст.ст. 256, 261 ЦК України, строк позовної давності сплинув у жовтні 2016 року, тобто після трьох років від публікації вищевказаної постанови в офіційних виданнях.

ОСОБА_7, згідно відзиву на апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби, просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення суду. Вказала про те, що Правлінням Пенсійного фонду України внаслідок прийняття постанови від 30.10.2008 року № 19-11, якою затверджено форму довідки, яка не мала у своєму складі усіх складових заробітної плати державних службовців, з яких сплачено внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, реалізовано свої владно-управлінські повноваження як центрального органу виконавчої влади щодо прийняття у межах своїх повноважень нормативно-правового акту, чим завдано позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди, що полягає у недоотриманні щомісячної частини пенсії з вини Пенсійного фонду України у період з дати призначення пенсії державного службовця. Зазначає також про те, що суперечність нормативно-правового акту положенням інших актів законодавства є підставою для визнання такого нормативно-правового акту незаконним, з огляду на, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2010 року у справі № 2а-4753/09/2670 є судовим рішенням, яким встановлено факт незаконності постанови Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 року № 19-11, а твердження апелянта про відсутність судового рішення щодо незаконності дій органу Пенсійного фонду України не відповідають фактичним обставинам справи. Протиправність дій Пенсійного фонду України виражається саме в ігноруванні вимог ст. 66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», в частині затвердження форми довідки, яка не включала усі складові заробітної плати, з якої сплачені внески до Пенсійного фонду України, що підтверджено постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року по справі № 643/14669/14-а. Вказує про те, що лист державного секретаря Міністерства фінансів України від 24.01.2018 року про відсутність видатків на відшкодування шкоди на 2018 року свідчить виключно про ігнорування в цілому Основного Закону України - Конституції України.

Також ОСОБА_7, згідно відзиву на апеляційну скаргу представника Пенсійного фонду України, просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення суду. Вказала, що згідно положень чинного законодавства поняття «незаконного нормативно-правового акту» є ширшим від поняття «визнання нормативно-правового акту таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили», що свідчить про те, що невідповідність нормативно-правового акту акту вищої юридичної сили є однією з ознак його незаконності. Таким чином, вважає, що незаконність Постанови Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 року № 19-11, підтверджена постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2010 року у справі № 2а-4753/09/2670. Посилається на те, що порядок визнання незаконним нормативно-правових актів урегульований ст.ст. 16, 21 ЦК України, згідно яких суперечність нормативно-правового акту положенням інших актів законодавства є підставою для визнання такого нормативно-правового акту незаконним. Вказує, що лише у 2014 році дізналася про те, що довідка про складові заробітної плати не включає усіх складових заробітної плати, в той час як остаточне судове рішення щодо відмови Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 04.09.2014 року про проведення перерахунку пенсії державного службовця з вересня 2011 року, прийнято Харківським апеляційним адміністративним судом 03.12.2014 року по справі № 643/14669/14-а

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, ч. 6 ст. 147 ЗУ &q?нь;Про судоустрій і статус суддів&qu;П;, п. 3 Розділу XII Перехідних положень ЗУ &q?ді;Про судоустрій і статус суддів&qu;П; до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 з вересня 2011 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та отримує пенсію державного службовця /а.с. 16/.

Також встановлено, що для подання при призначенні пенсії Управлінням праці та соціальних питань Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради ОСОБА_8 було видано дві довідки про складові заробітної плати /надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи підряд перед звільненням на пенсію/, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а саме:

- за вих. № 17 від 22.04.2011 року на підставі Постанови Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 року № 19-11;

- за вих. № 4 від 28.09.2011 року на підставі Постанови Правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року № 5-1.

У жовтні 2011 року ОСОБА_7 звернулася до УПФУ у Московському районі м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії, оскільки під час призначення пенсії їй не було враховано надбавки до заробітної платні в розмірі 50% посадового окладу, що була встановлена рішенням ІІ сесії XXІІ скликання Харківської міської ради від 19.10.1994 року. Протоколом засідання Комісії управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Києва у задоволенні заяви було відмовлено.

Постановою Московського районного суду м. Харкова у справі № 2-а/2027/988/2012 віл 27.04.2012 року зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити ОСОБА_8 перерахунок та виплату пенсії державного службовця з рахуванням надбавки, встановленої рішенням Харківської міської ради ІІ сесії XXІІ скликання від 19.10.1994 року «Про установлення надбавок до посадових окладів робітників апарату управління міської ради народних депутатів» від 19.10.1994 року за період з 01.01.2012 року, враховуючи виплату при збільшенні нових окладів на підставі постанови КМ України від 09.03.2006 року № 268 «Про порядок структури та умов оплати праці працівника апарату органів виконавчої влади». /а.с. 12-13/

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2010 року №2а-4753/09/2670 Постанову Правління Пенсійного фонду України &quад;Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України &q?дж;Про державну службу&quза; від 30 жовтня 2008 року №19-11 визнано такою, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили щодо не включення до складових заробітної плати складових, які передбачені чинним законодавством.

Зобов'язано Пенсійний фонд України привести у відповідність Постанову Правління Пенсійного фонду України &quse;Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України &quза;Про державну службу&quпр; від 30 жовтня 2008 року №19-11 до вимог чинного законодавства шляхом передбачення чи встановлення інших складових заробітної плати, передбачених іншими нормативно-правовими актами.

Також установлено, що 02.09.2014 року ОСОБА_7 на підставі довідки про складові заробітної плати /надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи підряд перед звільненням на пенсію/, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», за формою затвердженою Постановою правління ПФУ від 14.02.2011 року № 5-1 /а.с. 11/, звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії державного службовця з моменту її призначення вперше, а саме з вересня 2011 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, винагороди, згідно Постанови КМУ від 24.02.2003 року № 212 у загальній сумі 22 355 грн. 49 коп. із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу ОСОБА_6 на пенсію.

Колегією суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у справі № 643/14669/14-а від 03.12.2014 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова частково задоволено.

Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 04.09.2014 року щодо виключення з розрахунку при перерахунку ОСОБА_8 пенсії державного службовця, суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та винагороди згідно Постанови КМУ від 24.02.2003 р. № 212.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести ОСОБА_8 перерахунок пенсії державного службовця з 01.09.2014 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, винагороди, згідно Постанови КМУ від 24.02.2003 р. № 212 із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу ОСОБА_6 на пенсію та виплатити її у повному обсязі. /а.с. 14-15/

На виконання постанови суду від 03.12.2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова ОСОБА_8 проведено перерахунок пенсії /а.с. 16-18/

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст. 56 Конституції України про те, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень; ст. 22 ЦК України про те, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками євтрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а такождоходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода); ст. 1175 ЦК України про те, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів; ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України про те, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Встановивши, що затвердження Пенсійним фондом України форми довідки, яка не відображала всіх складових заробітної плати, на які нараховувались внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, призвело до того, що у період з жовтня 2011 року по вересень 2014 року з вини Пенсійного фонду України позивачу щомісяця не нараховувалася пенсія у розмірі 536 грн. 10 коп., що згідно з розрахунком, враховуючи індекс інфляції, за вказаний період складає 41 051 грн. 25 коп., суд першої інстанції прийшов до висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів

Відповідно до ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Аналіз указаних положень чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що указані положення можливо застосувати лише у випадку встановлення протиправної поведінки та/або незаконності рішень органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень.

Разом з тим, як обґрунтовано зауважено апелянтами, судом першої інстанції не було встановлено наявності всіх елементів складу цивільно-правової відповідальності органу державної влади за заподіяння майнової шкоди, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана.

При цьому представником Пенсійного фонду України також вірно визначено, що поняття &quць;визнання нормативно-правового акту незаконним&qunt; та &qu.0;визнання нормативно-правового акту таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили&q?че; є різними за своїм змістом, розрізняються законодавцем, а тому не можуть породжувати однакових правових наслідків. Тому постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.08.2010 року у справі № 2а-4753/09/2670, якою постанову Правління Пенсійного фонду України від 30.10.2008 року № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення /перерахунку/ пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» визнано такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо не включення деяких складових заробітної плати, не може мати преюдиційного значення для встановлення факту протиправності дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Посилання ОСОБА_6 на те, що різниця у розмірі пенсії державного службовця, призначеної їй на підставі довідки за формою, затвердженою Постановою правління ПФУ від 14.02.2011 року за № 5-1, за період з жовтня 2011 року по вересень 2014 року, становить суму збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України, колегією суддів оцінюються критично, з наступних підстав.

Згідно із частиною другою статті 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Так, з метою відновлення порушеного права, ОСОБА_7 у вересні 2014 року звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 04.09.2014 року щодо виключення з розрахунку при перерахунку їй пенсії державного службовця, суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань винагороди згідно Постанови КМУ від 24.02.2003 року № 212 із зобов'язанням провести перерахунок пенсії державного службовця з моменту її призначення вперше, а саме з вересня 2011 року /справа № 643/14669/14-а/.

Таким чином, суд першої інстанції невірно визначився з характером правовідносин між сторонами та їх правовим регулюванням, не врахував, що судом було вирішено спір щодо перерахунку пенсії державного службовця ОСОБА_8 за період з жовтня 2011 року по вересень 2014 року /справа № 643/14669/14-а/, а також дійшов помилкового висновку, що сума недоотриманої пенсії є збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що незгода позивача з постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року у справі № 643/14669/14-а в частині скасування постанови Московського районного суду м. Харкова від 23.10.2014 року у вказаній справі, може мати наслідком її оскарження у касаційному порядку, а не звернення до суду з вимогами про стягнення суми недоотриманої пенсії як суми збитків завданих органом державної влади.

Також згідно заявленого позову ОСОБА_9 не заперечуються обставини того, що для подання при призначенні пенсії державного службовця їй було видано дві форми довідки, в тому числі за формою затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України 14.02.2011 № 5-1, яка була прийнята Правлінням Пенсійного фонду України на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 2а-4753/09/2670, та, відповідно, містила усі складові заробітної плати /суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, винагороди згідно Постанови КМУ від 24.02.2003 року № 212/, на які нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, доводи відзиву на апеляційні скарги щодо того, що саме діями Пенсійного фонду України, які полягали у затвердженні форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення /перерахунку/ пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 30.10.2008 року № 19-11, яка не відображала всіх складових заробітної плати, позивачу було завдано шкоди у вигляді упущеної вигоди, спростовуються самим фактом видачі ОСОБА_8 для подання до органів пенсійного фонду України при призначенні пенсії державного службовця довідки за формою затвердженою Постановою Правління Пенсійного фонду України 14.02.2011 № 5-1.

Водночас, неврахування УПФУ у Московському районі м. Харкова при призначенні позивачу пенсії, відповідно до ЗУ «Про державну службу», усіх складових заробітної плати ОСОБА_6, згідно довідки Управління праці та соціальних питань Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за вих. № 4 від 28.09.2011 року, виданої за формою Постанови Правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року № 5-1, було підставою звернення ОСОБА_6 за захистом порушених прав до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова від 04.09.2014 року та зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії державного службовця з вересня 2011 року /справа № 643/14669/14-а/, а тому про незаконність нормативно-правового акту Пенсійного фонду України свідчити не може.

Доводи представника Пенсійного фонду України про застосування до заявлених позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, колегією суддів оцінюються критично зважаючи на те, що відмова у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності може мати місце лише за умови пред'явлення обґрунтованих позовних вимог, але з пропуском таких строків.

Водночас, як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому колегія суддів приходить до висновку про їх необґрунтованість, з огляду на, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України Тимофєєвої Тетяни Миколаївни та апеляційну скаргу представника Пенсійного фонду України Сеніної Діани Павлівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади - відмовити.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Компенсувати Пенсійному фонду України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 960 грн. 00 коп.

Звільнити Державну казначейську службу України від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: