233 № 233/1107/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просила надати дозвіл на тимчасове вивезення з території України малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на період з дня набрання рішенням законної сили строком на 1 рік. Зазначила, що поїздки будуть здійснюватися на окуповану територію - м. Макіївка Донецької області для відвідування родичів, а саме на святкування днів народжень діда ОСОБА_4 у період з 1 липня по 15 липня 2018 року, баби ОСОБА_5 у період з 15 серпня по 25 серпня 2018 року, дядька- ОСОБА_6 у період з 10 вересня по 25 вересня 2018 року, дядька- ОСОБА_7 у період з 20 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року, а також для сумісного святкування Великодня та відвідування місць поховання родичів на поминальний день у період з 1 квітня по 1 травня 2019 року, оскільки це є для них важливим та необхідним.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, до початку розгляду справи по суті надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06.07.2018 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька та вирішено продовжити судовий розгляд у цивільній справі.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази поданні на їх підтвердження суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підтвердження чого до позовної заяви була долучена копія свідоцтва про народження НОМЕР_4 (актовий запис № 704, складений 05.08.2016 р. Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області).

Судом оглянуто копію свідоцтва про шлюб між сторонами у справі, видане 04 вересня 2015 року Макіївським міським відділом ЗАГС. Разом з тим відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Оскільки вказаний документ, виданий окупаційною адміністрацією Російської Федерації, він є недійним і судом до уваги не береться.

Згідно з копією паспорту ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, та фактично проживають в АДРЕСА_3, що підтверджується копією довідки № , виданої УСЗН Тернівської міської ради 25.08.2016 р.

Статтею 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» гарантовано право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно із ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженим наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14 квітня 2017 року № 222ог, в п. 5.1.1 встановлено, що в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57.

Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 р. затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до п. 3-5 яких передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається , в тому числі, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок такого виїзду за згодою батьків або за дозволом суду при відсутності згоди одного з батьків.

З вищевказаних норм права вбачається, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду. Якщо згоди між батьками щодо такого виїзду не має, один з батьків має право звернутися до суду з позовом до другого з батьків задля отримання дозволу на таку поїздку. Отже, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути ухвалено за наявності підстав визначених відповідними Правилами, а саме: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини з території України на рік вперед, без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи випливає, що позивачем заплановані поїздки через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей до м. Макіївка Донецької області разом з дитиною для відвідування родичів, а саме на святкування днів народжень діда ОСОБА_4 у період з 1 липня по 15 липня 2018 року, баби ОСОБА_5 у період з 15 серпня по 25 серпня 2018 року, дядька ОСОБА_6 у період з 10 вересня по 25 вересня 2018 року, дядька ОСОБА_7 у період з 20 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року, а також для сумісного святкування Великодня та відвідування місць поховання родичів на поминальний день у період з 1 квітня по 1 травня 2019 року. На підтвердження вказаних обставин, позивач надала копії паспортів громадянина України вищевказаних осіб, з яких вбачається, що вказані особи мають зареєстроване місце проживання у м. Макіївки та їх дні народження припадають на перелічені періоди запланованих поїздок, а також копії свідоцтв про народження, якими підтверджується родинний зв'язок позивача із вказаними особами. Крім того, позивачем долучені копії свідоцтв про смерть ОСОБА_8, ОСОБА_9, які померли у м. Макіївка, та місця поховання яких має намір відвідати позивач ОСОБА_1

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про можливість задовольнити позов в частині надання дозволу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Макіївка Донецької області, дозвіл на виїзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 в період з 15 серпня по 25 серпня 2018 року, з 10 вересня по 25 вересня 2018 року, з 20 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року та з 1 квітня 2019 року по 1 травня 2019 року.

В частині позовних вимог щодо надання дозволу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Макіївка Донецької області, дозвіл на виїзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 строком на один рік з дня набрання рішенням законної сили та в період з 1 липня по 15 липня 2018 року необхідно відмовити.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 273, 280-282, 289, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положеннь ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м. Макіївка Донецької області, дозвіл на виїзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 в період з 15 серпня по 25 серпня 2018 року, з 10 вересня по 25 вересня 2018 року, з 20 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року, з 1 квітня 2019 року по 1 травня 2019 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2, відповідач: ОСОБА_2, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3.

Суддя