Справа № 466/2082/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

з участю секретаря Шаповалової Ю.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ :

21.03.2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4,Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини, в якій просить постановити рішення, яким визнати недійсною відмову ОСОБА_6 від прийняття спадщини в користь ОСОБА_4, яка була зареєстрована Третьою Львівською державною нотаріальною конторою в книзі реєстрації спадкових справ 11 листопада 2014 року за №1967.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач покликається на те, що 27.10.2014 року помер ОСОБА_7 - син позивача ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась спадщина. ОСОБА_7 не складав заповіту, а тому спадкування здійснювалося за законом. Спадкоємцями першої черги на момент відкриття спадщини були мати померлого - позивач ОСОБА_6 та дружина померлого - відповідач ОСОБА_4

Позивач проживала разом із сином у квартирі, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Мазепи, 19/83, що належала їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У спадщину ОСОБА_7 залишив свою частку у праві спільної сумісної власності на зазначену квартиру.

11.11.2014 року позивачем за участі нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 було складено заяву про відмову від прийняття спадщини.

Це сталося тому, що відповідач ОСОБА_4 вмовила позивача написати відповідну відмову. Оскільки позивач є людиною похилого о віку, знаходячись в стресовому стані після смерті власного сина, то надіялась, що після написання відповідної відмови невістка, тобто відповідач ОСОБА_4 буде до неї добре ставитись, допоможе та догляне жінку похилого віку.

Проте, після відмови від спадщини стосунки між ними погіршилися, відповідач ОСОБА_4 почала створювати конфлікті ситуації, знущалась над позивачем в спірній квартирі, через що остання змушена була покинути власне житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Позивач вважає, що дана відмова від прийняття спадщини є недійсною з тих підстав, що відмову від прийняття спадщини було складено під впливом тяжкої обставини - смерті сина ОСОБА_7, а також на вкрай невигідних умовах - позивач є інвалідом ІІ-ї групи і пенсіонером, та дана відмова ставить її в тяжке матеріальне становище. Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_6 змушена звернутися до суду та просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 та її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та уточненні до неї. Просять уточнений позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідача ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Просили відмовити у задоволенні позову.

Представник Третьої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання повторно не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Згідно свідоцтва про смерть від 10.02.2017 року Серії І-СГ №459394, 27 жовтня 2014 року помер ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який являвся чоловіком відповідачки ОСОБА_4 та сином позивачки ОСОБА_6 (а.с.5).

Позивач ОСОБА_6 зареєстрована та проживала разом із померлим сином ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1, що належала їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб-спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Померлий ОСОБА_7 за життя заповіту не складав.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на праві приватної спільної сумісної власності на підставі дублікату свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 04.02.2009 року виконкомом Львівської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №780 від 29.10.1996 року (а.с.6,8).

Статтею 1258 ЦК України, передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За змістом ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

07 листопада 2014 року дружина померлого ОСОБА_7 ОСОБА_4 звернулася до Третьої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7

Крім того, 11 листопада 2014 року позивач ОСОБА_6 звернулася до Третьої Львівської державної нотаріальної контори з заявою, згідно якої позивач відмовилась від належної їй частки у спадковому майні в користь дружини померлого ОСОБА_4.

Окрім того судом встановлено, що заява ОСОБА_6І про відмову від належної частки у спадковому майні за законом була написана в період, коли позивачка була у вкрай важкому психологічному стані після смерті сина ОСОБА_7, а також на вкрай невигідних умовах, оскільки вона являється інвалідом ІІ групи та пенсіонером.

Перебуваючи в пригніченому психічному стані, позивач погодилась на пропозицію ОСОБА_4 написати заяву про відмову від спадщини, оскільки надіялась, що після написання відповідної відмови відповідач ОСОБА_4 буде до неї добре ставитись, допоможе та догляне жінку похилого віку. Проте, після відмови від спадщини стосунки між ними погіршилися, виникали конфлікті ситуації, через що ОСОБА_6 змушена була покинути власне житло, що фактично поставило її у вкрай невигідне становище.

Позивачка ОСОБА_6 відмовляючись від частки у спадковому майні за законом не була забезпечена житлом, жодних перспектив його отримання не мала, за таких умов її відмова від права на спадщину, куди входила частка у власності на квартиру, була невигідною для неї.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права власності.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Суд приходить до висновку, що вчинений ОСОБА_6 правочин - відмова від права на належну їй частку у спадковому майні в користь дружини померлого ОСОБА_4, згідно поданої заяви від 11 листопада 2014 року був вчинений під впливом збігу тяжких обставин, наявності значних труднощів в особистому, сімейному та побутовому житті, а також скрутним матеріальним становищем, і на вкрай невигідних умовах, оскільки остання позбавлялась будь-яких прав на частину квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду, такий правочин повинен бути визнаний недійсним, а оскільки ОСОБА_6 на момент смерті сина ОСОБА_7 постійно проживала з ним в одній квартирі, то відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а тому із відповідачів в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,263,265,268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсною відмову ОСОБА_6 від прийняття спадщини в користь ОСОБА_4, яка була зареєстрована Третьою Львівською державною нотаріальною конторою в книзі реєстрації спадкових справ 11 листопада 2014 року за №1967.

Стягнути з ОСОБА_4 та Третьої Львівської державної нотаріальної контори в дохід держави в рівних частинах судовий збір в розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_9