Номер провадження: 22-ц/785/1241/18
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Справа №521/10266/17

Провадження №22ц/785/1241/18

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.,

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

з участю секретаря судового засідання - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановленого під головуванням судді Сегеди О.М. 18 жовтня 2017 року в м. Одеса,-

встановила:

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання майна особистою приватною власністю і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з відповідачкою у справі він з 2005 року по 2016 рік перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них є двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з матір'ю.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року шлюб між ними було розірвано.

Позивач зазначав, що в травні 2015 року він взяв у борг у ОСОБА_6 443700,00 грн. та придбав за ці кошти 20 травня 2015 року автомобіль НОМЕР_1, 2011 року випуску. Посилаючись на те, що вказаний автомобіль хоча і був придбаний ним у шлюбі, але за кошти, які належали йому особисто, позивач просив суд визнати автомобіль НОМЕР_1, 2011 року випуску його особистою приватною власністю.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю - залишені без задоволення (а.с. 97-98).

В апеляційній скарзі, представник ОСОБА_4, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, а саме визнати особистою приватною власнітю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, автомобіль марки - AUDI, модель - А6, об'ємом - 1,968 л., кузов - НОМЕР_3 (а.с. 103-109).

Апеляційна скарга мотивована тим, що: судом не враховано, що кошти на придбання автомобіля позивач позичав у ОСОБА_6 особисто, а відповідачка не заперечує факту отримання грошей в борг; судом не враховано, що автомобіль був набутий позивачем формально у шлюбі, кошти за нього були сплачені ним особисто отримані за договором позики та не є спільним майном подружжя; не враховано, що шлюб розірвано 29.08.2016 року, авто придбано 20.05.2015 року, що свідчить про придбання автомобіля позивачем у формальному шлюбі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив до суду.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_2, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції посилався на відсутність доказів неналежності автомобіля НОМЕР_1, 2011 року випуску до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу згідно ст. 68 СК України не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 60, ч.1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тому дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 03 червня 2005 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №495, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7,8).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.9).

Згідно з випискою з єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та свідоцтвом платника єдиного податку позивач ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем (а.с.26).

26 травня 2015 року в період шлюбу на ім'я відповідачки ОСОБА_3 був придбаний автомобіль НОМЕР_1, 2011 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с.10).

Зі змісту довідки ТОВ «Доміон» від 27 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 через ОСОБА_3 здійснив розрахунок у розмірі 443700,00 грн. за купівлю автомобіля НОМЕР_1, 2011 року випуску (а.с.28).

Згідно тексту письмової розписки від 20 травня 2015 року позивач взяв у ОСОБА_6 у борг 443700,00 грн. на придбання автомобіля НОМЕР_2, 2011 року випуску для перевозки товару. Строк повернення боргу у розписці відсутній (а.с.11).

Відповідно до ст. 60 СК України запозичені кошти відносяться до спільних коштів подружжя, тому судом вірно застосовано дію вказаної норми закону і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль був придбаний позивачем при знаходженні його у формальному шлюбі є надуманими, оскільки матеріалами справи та рішенням суду про розірвання шлюбу від 29.08.2016 року не встановлено припинення сімейних стосунків саме на час придбання автомобіля.

Оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль НОМЕР_2, 2011 року випуску придбаний ним за особисті кошти та не є спільним майном подружжя, то суд першої інстанції, розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення його позову.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необгрунтованість судового рішенння є формальними та не можуть бути підставами для скасування цього рішення.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_2,. підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, діючого в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27.04.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова