Справа № 736/1675/17 Провадження № 22-ц/795/279/2018 Головуючий у I інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Корюківського районного суду від 09 січня 2018 року за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

місце ухвалення ухвали суду - місто Корюківка

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції - 09 січня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, зазначивши, що предметом поділу є об'єкт самочинного будівництва у вигляді не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 81,3 кв.м.

26 грудня 2017 року позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити відповідачу здійснювати відчуження вищевказаного будинку до набрання законної сили судового рішення у справі за її позовом про поділ майна. Крім того, просила заборонити реєстраційній службі Корюківського РУЮ вчиняти дії щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірний будинок до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою від 09 січня 2018 року Корюківський районний суд заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову залишив без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи ухвалу незаконною та посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити її заяву.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд, посилаючись в цілому на приписи ст.ст. 149-153 ЦПК України, не навів у своєму рішенні жодного конкретного нормативно-правового акту в мотивування свого висновку, а відповідно до положень ст. 153 ЦПК України залишення заяви про забезпечення позову без розгляду взагалі не передбачено процесуальним законодавством.

Заявник вказує на те, що заява про забезпечення позову повністю відповідає вимогам щодо її змісту і форми, встановленим ст. 151 ЦПК України. Зазначає, що надання будь-яких документальних відомостей про належність самочинного будівництва не передбачено жодною нормою закону, до позову були додані всі наявні у неї докази належності будинка ОСОБА_3, а саме, копії договору дарування будинку, технічного паспорту на ім'я відповідача, витягу з реєстру речових прав та довідки БТІ, згідно якої у 2009 році було здійснене самочинне будівництво прибудови загальною площею 51,5 кв.м.

Також звертає увагу, що наявність документів про власність на самочинне майно не передбачена жодною нормою права, а новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього, отже, відсутність таких документів не може бути підставою для залишення заяви про забезпечення позову без розгляду.

Крім того ОСОБА_2 стверджує, що саме з метою унеможливлення здійснити відчуження будинку за оригіналом технічного паспорта 1990 року, в якому відсутній штамп про самочинне будівництво, та договором дарування за 2003 рік, вона просила суд забезпечити позов саме шляхом заборони ОСОБА_3 здійснювати відчуження зареєстрованого за ним спірного будинку.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін відповідачем не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дійшовши до висновку про необхідність залишення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано будь-яких документальних відомостей про належність самочинного будівництва за адресою: вул. Першотравнева, 6 у м. Корюківка, не вказана сума забезпечення та ціна майна, а також не надано підтверджуючих документів про власність на самочинне будівництво.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що у грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право як співзабудовника на 3/4 частини здійсненого за час шлюбу самочинного будівництва у вигляді не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва - житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 81,3 кв.м (а.с. 1-2). За своєю вимогою позивачем була зазначена ціна позову 257958 грн.

26 грудня 2017 року позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити ОСОБА_3 здійснювати відчуження вищевказаного будинку до набрання законної сили судового рішення у справі за її позовом, посилаючись на те, що невжиття такого заходу може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у справі про поділ майна, оскільки відповідач вже намагався отримати через суд розлучення, щоб в подальшому оформити на себе право власності на суттєво збільшений під час шлюбу будинок (а.с. 5). Також просила заборонити реєстраційній службі Корюківського РУЮ вчиняти дії щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірний будинок до набрання законної сили рішення суду.

Підстави для забезпечення позову та його види визначені положеннями ст.ст. 149, 150 ЦПК України.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз'яснень, викладених у п.п. 1, 4 даної постанови, єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, в порушення вищезазначених норм, районний суд залишив поза увагою той факт, що позивачем у поданій заяві зазначено як підстави обрання саме викладеного в заяві виду забезпечення позову, так і вказано на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, з копії свідоцтва про одруження вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2000 року (а.с. 52). Згідно договору дарування від 23 травня 2003 року ОСОБА_3 прийняв від ОСОБА_4 у дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1, жилою площею 11,4 кв.м (а.с. 25).

У довідці Корюківського РКП «Рампа» (Корюківське РБТІ) від 27 червня 2017 року міститься інформація про те, що у 2009 році було здійснено будівництво прибудови до зазначеного будинку загальною площею 51,5 кв.м. Житлова площа будинку після будівництва становить 47,2 кв.м, загальна - 81,3 кв.м. Будівництво здійснено самочинно, без порушень будівельних норм. Станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 23 травня 2003 року (а.с. 61), що підтверджується і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 вересня 2010 року (а.с. 60 зворот).

Технічний паспорт на спірний житловий будинок складений у 2017 році на ім'я ОСОБА_3, в якому відображені дані щодо збільшення як житлової, так і загальної площі будинку (а.с. 62-63).

У відзиві на позов (а.с. 34) ОСОБА_3 не заперечував здійснення самочинного будівництва спірного будинку разом із позивачем під час шлюбу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про необґрунтованість заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову не відповідає обставинам справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на даний час відповідач є власником житлового будинку, під час його шлюбу з позивачем було здійснено самочинну прибудову до будинку, у зв'язку з чим збільшилась як житлова, так і загальна площа будинку, проте, у експлуатацію будинок не прийнятий і є об'єктом незавершеного будівництва.

Таким чином, посилання ОСОБА_2 про те, що прибудова здійснювалась під час перебування у шлюбі, а відповідач може вчинити дії щодо відчуження будинку є обґрунтованими і дають апеляційному суду підстави вважати, що невжиття обраного заявником заходу забезпечення позову може в подальшому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у зв'язку з чим заява в частині обрання заходу забезпечення позову підлягає задоволенню.

Крім того, застосовуючи норми ст. 153 ЦПК України, якою визначений порядок розгляду заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не вірно витлумачив положення ч. 6 зазначеної статті, за якими суд наділений повноваженнями постановити ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову. Тобто, залишення заяви про забезпечення позову без розгляду чинним процесуальним законодавством не передбачено. За положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України суд першої інстанції міг викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або призначити розгляд справи за заявою ОСОБА_2 у судовому засіданні з викликом сторін, але наданими процесуальними правами не скористався, ухваливши рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Разом із тим, вимога про заборону реєстраційній службі Корюківського РУЮ вчиняти дії щодо реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірний будинок до набрання законної сили рішення суду, на думку колегії суддів, є зайвою та передчасною, оскільки, у відповідності ст. 157 ЦПК України, ухвала про забезпечення позову направляється для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. У даному випадку ухвала про забезпечення позову буде направлена для виконання, у тому числі і до реєстраційної служби Корюківського РУЮ. Крім цього, зазначений державний орган взагалі не залучений до участі у справі, а визначення процесуального становища реєстраційної служби та залучення її до участі у справі на стадії апеляційного провадження діючим законодавством не передбачено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність залишення без розгляду заяви ОСОБА_2, які викладені в оспорюваній ухвалі, є такими, що не відповідають обставинам справи, а тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Корюківського районного суду від 09 січня 2018 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відчуження будинку АДРЕСА_1, Чернігівської області до набрання законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (провадження № 736/1675/17).

У задоволенні іншої частини заявлених ОСОБА_2 вимог про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:Судді: