АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1666/14-ц 22-ц/774/523/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 210/1666/14-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар Кислиця І.В.,

сторони справи: заявник - ОСОБА_1,

відповідачі - Державний вищий навчальний заклад Криворізький державний педагогічний університет,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2017 року про повернення клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка постановлена суддею Сільченко В.Є. у м. Кривому Розі, повний текст ухвали складений 31 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення зустрічного позову до Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет». В якому він просить суд зупинити дію наказу ДВНЗ«Криворізький державний педагогічний університет» №1186-с від 12.12.2013 року «Про особовий склад студентів природничого факультету» про відрахування з навчального закладу та виселення з гуртожитку.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової про задоволення заявленого клопотання.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що суддя не звернув увагу, що вимогами заявленого клопотання було зупинення виконання наказу, а не його скасування, які заявлені в позовній заяві. Судом не взято до уваги, що тривалий розгляд справи порушує його права на комфортне навчання.

В наданих письмових запереченнях ДВНЗ«Криворізький державний педагогічний університет», просить ухвалу суду, як законну та обґрунтовану, на їх думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову суд першої інстанції, керувався положеннями ст.151,153 ЦПК України та виходив із того, що заявником не надано доказів на підтвердження заявлених вимог та клопотання є необґрунтованим та передчасним.

Однак, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 2 ст. 152 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Надаючи оцінку прийнятому процесуальному рішенню колегія суддів керується роз'ясненнями Верховного Суду України, наданими в п. 4 Постанови Пленуму № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», яким судам роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частина 8 ст.151 ЦПК України ( в редакції, чинній на час прийняття процесуальної дії) передбачає що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Повертаючи клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку що воно не обґрунтоване, проте не зазначив в чому заявником ОСОБА_1 не додержано вимог законодавства ст.151 ЦПК України.

З огляду на вимоги заявлені ОСОБА_1 в клопотанні про забезпечення позову він не зазначає яким чином може бути утруднене, та ( або) буде неможливим в майбутньому виконати судове рішення у разі задоволення його позовних вимог. Отже, яким саме чином може бути невиконане рішення суду, заявником не зазначено.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції без належних правових підстав повернуто клопотання ОСОБА_1 без зазначення, які саме, на думку суду, вимоги ст.151 ЦПК України ним не дотримано, що свідчить про відсутність мотивів у судовому рішенні.

Вимоги апеляційної скарги заявника, щодо задоволення заявленого клопотання та забезпечення позову, колегія суддів не може задовільнити.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів по суті заявлених вимог не розглянуто судом першої інстанції, тому не може бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена із порушенням вимог процесуального законодавства, у зв'язку із чим підлягає скасуванню, відповідно до п.п.1,4 ст.379 ЦПК України, а матеріали справи за клопотанням ОСОБА_1 про забезпечення позову поверненню до суду, для вирішення заявленого питання відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2017 року скасувати.

Матеріали справи за клопотанням ОСОБА_1 про забезпечення позову направити до суду першої інстанції для вирішення клопотання, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: