Справа № 683/2968/17
07 березня 2018 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області
головуючого судді Завадської О.П.
при секретарі Васічевій О.В.
позивачки ОСОБА_1
її представника адвоката ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання таким, що втратив право користування,
В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання його таким, що втратив право користування квартирою № 94 по вул. Попова, 28/1 м. Старокостянтинова. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що згідно договору купівлі-продажу їй на праві власності належить вищевказана квартира. Після підписання договору попередній власник звільнила їй квартиру і передала її їй в користування. З того часу вона там проживає, володіє та користується нею. В даний час виявилось, що з реєстраційного обліку в квартирі не знятий ОСОБА_3, який був зареєстрований в даній квартирі, як член сімї попереднього власника. З моменту придбання квартири відповідач в даній квартирі не проживає, нею ніяким чином не користується, місце його проживання їй невідомо. В звязку з його реєстрацією вона не може вільно розпорядитися та користуватися належною їй квартирою. Тому просить визнати відповідача такими, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням, задля усунення перешкод в його користуванні.
Позивачка та її представник адвокат підтримали позовні вимоги за обставин на їх обґрунтування.
Відповідач, який про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі.
Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 07 березня 2018 року суд постановив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Заслухавши пояснення сторони позивачки, показання свідка та дослідивши матеріли справи, суд дійшов до висновків про наступне.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 являється власницею квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим ОСОБА_4, приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу 22 травня 2003 року за р.№ 1088, право власності зареєстровано за реєстраційним номером 1144716, що вбачається зі змісту витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданим Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації за № 781780 від 14 червня 2003 року.
За змістом довідки відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради від 06 грудня 2017 року за № 1162/02-27/2017 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15 серпня 1995 року.
Свідок ОСОБА_5 суду надала показання про те, що відповідач в квартирі АДРЕСА_2 з часу придбання даного житла позивачкою не проживає.
Частинами 1 та 4статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. ст.316,317, 319, 321 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Частиною 1статті 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання у цьому будинку.
Оскільки між позивачкою та відповідачкою відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, остання не проживає та не користується заявленим будинком понад рік, суд вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3
При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 141 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282, 355 ЦПК України, на підставі ч. ч. 1, 4 статті 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування квартирою № 94 по вул. Попова, 28/1 м. Старокостянтинова Хмельницької області.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя ____________