ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2015 року м. Чернівці

справа № 718/1222/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисак І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.,

секретар: Герман Я.І.,

позивач: ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

третя особа: служба у справах дітей Кіцманської РДА,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Мізюка В.М., дата виготовлення повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способів участі батька у вихованні малолітніх дітей, який у подальшому уточнив.

Зазначав, що з 21.05.2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, який на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.11.2017 року між ними розірвано. У шлюбі народилося двоє дітей: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких з відповідача стягуються аліменти згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.06.2017 року.

На даний час він проживає у АДРЕСА_1, яка належить йому та його матері на праві спільної сумісної власності.

Після розірвання шлюбу діти проживають з відповідачкою та її батьками по АДРЕСА_2, із ними почалися непорозуміння щодо участі у вихованні дітей та їх відвідуванні. Відповідачі створюють штучні перешкоди в цьому.

Провадження №22-ц/822/163/18 Категорія 48

Зазначає, що 2017 році звернувся до служби у справах дітей Кіцманської РДА, яка своїм розпорядженням №237 від 12.07.2017 року визначила порядок побачень ОСОБА_1 з дітьми та зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати батьку у спілкуванні з малолітніми дітьми. Однак, ОСОБА_2 та її батьки протягом 2017-2018 років неодноразово порушували зазначений порядок побачень з дітьми, у зв'язку з чим ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів поліції за захистом своїх порушених прав, як батька дітей.

Оскільки відповідачі в різний спосіб створюють йому перешкоди в спілкуванні з дітьми, просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у спілкуванні із дітьми та з урахуванням його забезпеченості житлом і належного матеріального стану визначити порядок спілкування батька з доньками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а саме: другу та четверту п'ятницю з 19.00 год. до 20.00 год.; другої четвертої суботи кожного місяця з правом виїзду по місцю проживання батька; першої та третьої суботи з 11.00 год. до 19.00 год.; першої та третьої неділі кожного місяця з правом виїзду по місцю проживання батька; протягом 5 днів в період осінніх канікул, в період зимових канікул, в період весняних канікул та протягом перших 15 днів щомісяця в літній період з правом вибору батьком місця відпочинку; відвідування батьком шкільного закладу, де буде навчатися ОСОБА_5 в будь-який час; відвідування батьком дошкільного або шкільного навчальних закладів, який буде відвідувати ОСОБА_6 в будь-який час.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що судом під час розгляду справи не досліджено письмові та електронні докази, а висновок суду щодо передчасності його звернення із вказаним позовом є безпідставним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту вчинення йому перешкод у спілкуванні з дітьми, не оскаржено розпорядження органу опіки та піклування з приводу визначення порядку побачень.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що 21.05.2010 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.11.2017 року (а.с.16-17).

У позивача з ОСОБА_2 в шлюбі народилося двоє дітей: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14), які після розірвання шлюбу проживають з ОСОБА_2 в АДРЕСА_2.

Згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.06.2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей (а.с.18-19).

Розпорядженням Кіцманської РДА №237 від 12.07.2017 року ОСОБА_1 визначено спосіб участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітніми дітьми (а.с.74).

Висновком органу опіки та піклування Кіцманської РДА «01-15/7-519 від 17.10.2017 року визначено за доцільне проживання малолітніх дітей в сім'ї матері ОСОБА_2 (а.с.48).

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до Кіцманського відділу поліції у зв'язку з тим, що колишня дружина та її батьки йому не дають можливості побачитися та поспілкуватися з його дітьми (а.с.81-82, 95).

З висновку по матеріалах перевірки ЄО-1468 Кіцманського відділу поліції ГУНП України в Чернівецькій області від 03.05.2018 року вбачається, що 07.04.2018 року в Кіцманський відділ поліції надійшла письмова заява від ОСОБА_1 про те, що в 11:00 год. 07.04.2018 року ОСОБА_2 не дозволила йому побачитися із спільною дитиною, до якої він приїхав згідно встановленого, та, в подальшому, поїхала з дітьми до родичів в с.Станівці Кіцманського району. З пояснень ОСОБА_2 встановлено, що остання поїхала з дітьми до родичів, оскільки її колишній чоловік не попередив її про наміри побачитися з дітьми (а.с.23). З висновку по матеріалах перевірки ЄО-1715 встановлено, що близько 11:00 год. 21.04.2018 року ОСОБА_1 прибув у м. Кіцмань для побачення з дітьми у відповідності до графіку, однак нікого не було вдома, ОСОБА_2 на телефонні дзвінки не відповідала, зателефонувавши до ОСОБА_3 дізнався, що діти знаходяться в с.Станівці в гостях у дідуся та бабусі та повернуться в обідній період часу, однак зустрівши ОСОБА_2 близько 12:30 год. остання відмовилася надати згоду на побачення з дітьми. Відносно дачі пояснень відмовилася на підставі ст.63 Конституції України (а.с.20-25)

Наведені факти не спростовані відповідачкою, частково визнані і враховуючи те, що в більшості випадків розпорядження Кіцманської РДА виконується з боку ОСОБА_2, зазначені випадки свідчать про наявність періодичних перешкод ОСОБА_1 з її боку відносно побачень з дітьми, що проявляється у недотриманні графіку побачень, отже порушене право підлягає захисту в судовому порядку.

На зазначене суд першої інстанції до уваги не звернув, а відмовивши у задоволенні позову з приводу передчасності звернення до суду фактично наявний спір не вирішив.

Крім того, на виконання вимог ч.6 ст.56 ЦПК України та ч.4-5 ст.19 СК України суд першої інстанції не вжив заходів щодо отримання висновку органу опіки та піклування щодо розв'язання спору між сторонами, тобто порушив обов'язкові умови для розгляду справи, що в сукупності із невірним встановленням обставин є підставою згідно п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, керуючись наступним.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.2 ст.1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 3 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).

Частинами 2,3 ст.157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно зі ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно з ч.1-3 ст.15 зазначеного Закону - дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

При вирішенні спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Зі змісту уточнених позовних вимог та відзиву відповідачки слідує, що між сторонами існує спір щодо способів участі позивача у вихованні дітей, місця та часу їхнього спілкування, що проявляється в періодичному порушенні з боку матері визначеного розпорядженням органу опіки і піклування графіку.

Тому указаний спір підлягає вирішенню у судовому порядку відповідно до норми ч.2 ст.159 СК України.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Згідно висновку служби у справах дітей Кіцмаснької РДА №1.01-20/7-525 від 30.11.2018 року орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити наступний порядок побачень ОСОБА_1 з малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6:

-З ОСОБА_5 та ОСОБА_6 другу та четверту суботу з 12:00 год. по

18:00 год. на території господарського двору матері;

-З ОСОБА_5 першу та третю суботу та неділю місяця з 10:00 год.

суботи по 20:00 год. неділі з правом виїзду за місцем проживання батька;

-З ОСОБА_5 протягом 5 днів в зимовий період та протягом перших 15

днів щомісяця в літній період з правом вибору батьком місця відпочинку;

-В дошкільному закладі відвідувати малолітню ОСОБА_5 в будь-який

час.

Запропонований висновком графік, крім заперечень з боку позивача щодо побачень з дітьми у господарстві за їх основним місцем проживання, був підтриманий сторонами. Щодо запропонованого періоду таких відвідувань позивач не заперечив, що дає підстави визнати висновок прийнятним.

Про те, вирішуючи вимогу позивача щодо відвідування дітей в навчальних закладах, докази на що відсутні в матеріалах справи, суд виходить із визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обставин відвідування ОСОБА_5 шкільного навчального закладу освіти та ОСОБА_6 - дошкільного, та з урахуванням вимог ч.6 ст.19 СК України вважає за необхідне з метою дотримання рівності прав батьків щодо дітей врахувати можливість батьком відвідувати дітей у навчальних закладах, що залишено поза увагою органом опіки та піклування.

Що стосується заявлених позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то апеляційний суд не вбачає підстав до їх задоволення, оскільки з аналізу ст.159 СК України даний спір вирішується між батьками дітей і стосується усунення перешкод з боку одного із батьків, з ким проживають діти, тому з батьків, хто проживає окремо від них, отже не поширюється на осіб, які не є батьками дітей.

З врахуванням усіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи думку органу опіки та піклування, виходячи із засад рівності прав та обов'язків обох батьків щодо виховання своїх малолітніх дітей, право та бажання батька на підтримання контакту зі своїми малолітніми доньками, бажання та можливості спілкування, враховуючи наявність умов для спілкування, колегія суддів, виходячи з необхідності забезпечення найкращих інтересів дітей, враховуючи, що зустрічі дітей з батьком не повинні носити формальний характер, бути достатніми за часом для спілкування батька з доньками, з урахуванням дотримання розумного балансу на участь кожного з батьків у вихованні спільних дітей, приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, визначивши йому способи участі у вихованні та спілкуванні з доньками.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.376, ст. 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Кіцманської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способів участі батька у вихованні малолітніх дітей задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 шляхом покладення на ОСОБА_2 обов'язку не чинити перешкоди у спілкуванні з малолітніми доньками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити ОСОБА_1 способи участі у спілкуванні та у вихованні доньок з малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наступним чином:

-з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 другу та четверту суботу з 12:00 год. по 18:00 год. на території господарського двору матері;

-з ОСОБА_5 першу та третю суботу та неділю місяця з 10:00 год. суботи по 20:00 год. неділі з правом виїзду за місцем проживання батька;

-з ОСОБА_5 протягом 5 днів в зимовий період та протягом перших 15 днів щомісяця в літній період з правом вибору батьком місця відпочинку;

-в шкільному закладі відвідувати малолітню ОСОБА_5 та в дошкільному закладі відвідувати малолітню ОСОБА_6 в будь-який час.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, В.В. Яремко/