ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4339/17
провадження № 2/753/1106/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.,

за участю позивача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу "Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана" про зміну формулювання підстави звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у березні 2017 року звернулась в суд з позовом до відповідача про зміну формулювання підстави звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 2006 року до 31 січня 2017 року працювала в Коледжі інформаційних систем і технологій Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (далі - КІСІТ ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана») на посаді викладача. Крім того, з 13 червня 2016 року позивач займала посаду голови профспілкового бюро КІСІТ ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана».

Позивач 18 січня 2017 року написала заяву за вхідним номером №1 від 18.01.2017 року з проханням звільнити ії із займаної посади викладача з 20 січня 2017 року відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України в зв'язку з недотриманням умов колективного договору та законодавства про працю, та провести остаточний розрахунок в строки, передбачені ст.116 КЗпП України, в тому числі здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно із ст. 44 КЗпП України, посилаючись на порушення умов колективного договору на 2014-2016 роки між адміністрацією та трудовим колективом ДВНЗ «КНЕУ імені Вадима Гетьмана» прийнятого Конференцією трудового колективу 18 грудня 2013 року.

Однак, 25 січня 2017 року у відділі кадрів позивача було ознайомлено з копією наказу від 18.01.2017 за №8-к про її звільнення з формулюванням «за власним бажанням з відпрацюванням двох тижнів за ст.38 КЗпП України». Уграфі «З наказом ознайомлена» позивач написала заперечення та вимогу звільнити її саме за ч.3 ст.38 КЗпП України.

У трудовій книжці позивача підставою звільнення також вказано «звільнена з посади викладача за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України)».

На запит позивача до ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана» про надання належним чином зареєстрованого колективного договору на 2015-2018 роки між адміністрацією та профспілковою організацією Коледжу, було надано: копію вказаного договору на паперовому носії без вихідних даних повідомної реєстрації та електронну копію на поштову адресу позивача із зображенням відбитків штампу та підпису відповідальної особи про повідомну реєстрацію.

Після отримання вказаних копій колективного договору, позивачем був направлений запит до УПСЗН Шевченківської РДА в м.Києві з проханням надати інформацію про повідомну реєстрацію колектовного договору на 2015-2018 роки між адміністрацією та трудовим колективом (або профспілковою організацією) Коледжу, однак, УПСЗН вказало на відсутність зазначеної реєстрації.

За заявою позивача від 28 грудня 2017 року та у відповідності до договору про надання послуг від 28 грудня 2017 року, Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром було проведено технічну експертизу документів, а сааме: копії колективного договору на 2015-2018 роки між адміністрацією та трудовим колективом КІСІТ ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана».

У висновку експерта №8-4/2674 від 17 січня 2018 року зазначено наступне:

1. перша, сорок друга та сорок третя сторінки документа - копії колективного договору на 2015-2018 роки між адміністрацією та трудовим колективом КІСІТ ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана» є електрофотографічною копією (технічним зображенням) документа, що послужив оригіналом при копіюванні. Зображення друкованих текстів на всіх інших аркушах документа - копії колективного договору на 2015-2018 роки між адміністрацією та трудовим колективом КІСІТ ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана» отримані за допомогою друкуючого пристрою без застосування копіювальної техніки (копіру, сканеру тощо);

2. на першій сторінці документу - копії колективного договору на 2015-2018 роки між адміністрацією та трудовим колективом КІСІТ ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана», після тексту: «між адміністрацією та», вносились зміни друкованого тексту: «трудовим колективом», шляхом технічного монтажу із застосуванням копіювально-множильної техніки.

Позивач вказала на те, що у акті перевірки додержання суб'єктами господарювання, що надають послуги у сфері вищої освіти, вимог законодавства про вищу освіту №01-13/120-03-06/1 на сторінці 43 Розділу XV. Стан управлінської діяльності у ВНЗ, система внутрішнього контролю за провадженням освітньої діяльності та дотримання вимог чинного законодавства щодо фінансово-господареької діяльності вказано на наступні порушення: підписи директора коледжу та голови профкому не завірені печатками, відсутні дати підпису договору, не зареєстрований у районній профспілковій організації за місцем розташування навчального закладу; протоколи загальних зборів щодо розгляду колективних договорів відсутні.

Стосовно порушень умов колективного договору на 2014-2016 роки між адміністрацією та трудовим колективом ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана» прийнятий Конференцією трудового колективу 18 грудня 2013 року та інших діючих нормативних актів позивач зазначила що: при прийняті на роботу, позивач не була ознайомлена під розписку з Посадовою інструкцією, Правилами внутрішнього розпорядку, Статутом Університету та Колективним договором, всупереч пункту 2.2. Розділу ІІ. «Організація праці та трудові відносини Колективного договору» колективного договору.

Крім того, пунктом 3.5. Розділу ІІІ. «Оплата та стимулювання праці Колективного договору « колективного договору, встановлені терміни виплати заробітної плати: за першу половину місяця - 15 числа, за другу - 1 числа наступного місяця, однак вказані терміни неодноразово порушувались, а саме: у вересені 2016 року виплати заробітної плати проводились 16 числа та 30 числа, у жовтені 2016 року виплати заробітної плати проводились 18 числа та 31 числа; у листопаді 2016 року виплати заробітної плати проводились 16 числа та 30 числа; у січні 2017 року виплати заробітної плати проводились 25 числа та 31числа.

В позаучбовий час (після закінчення лекцій до 19.00 години) на педагогічних працівників покладались обов'язки чергування на поверхах учбового закладу, що не відповідає пункту 7, 9 Розділу VI та пункту 3 Розділу ІХ. колективного договору на 2014-2016 роки між адміністрацією та трудовим колективом ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана», де зазначено, що охорона будівлі, майна і відповідальність за їх протипожежний і санітарний стан покладається наказом ректора на визначених осіб адміністративно-господарського персоналу Університету.

Стосовно заподіяння моральної шкоди, то позивач вказує: що щодо неї створювався моральний та психологічний тиск та приховане спонукання до звільнення; також моральна шкода, виявилась у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї та у приниженні її честі та гідності в особі адміністрації КІСІТ ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана», крім того, в наслідок нервового зриву, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у госпіталі у листопаді 2016 року, яке вона пов'язує зі створенням психологічного тиску особисто на неї, в якості підтверджуючих фактів позивачем надано копію листка непрацездатності за цей період.

Також позивач зазначила, що членами ініціативної групи до МОН України від 10 червня 2016 року за вх. №Д 2327 була надіслана колективна скарга на незаконні дії керівництва коледжу директора ОСОБА_6 з проханням провести перевірку викладених фактів, та 20 липня 2016 року ДО МОН скарга за вх. №К-2315/1, де також йдеться мова про порушення та спричинення тиску на ініціативну групу, членом якої є позивач. Всупереч статтям Закону України «Про звернення громадян», зміст даного листа був вибірково озвучений на педраді від 01 липня 2016 року, та на зауваження позивача, що це суперечить нормам чинного законодавства та є моральним тиском, заступник директора спробував пояснити, що це відповідає законодавству.

Позивач зазначила, що в січні 2017 року було засідання педагогічної ради, де вона вказала на неприпустимість і аморальність поведінки адміністрації, і що надалі на неї, як голову профспілкового бюро, була спроба тиску з вимогою адміністрації негайно надати всі матеріали по діяльності профспілкового бюро коледжу, на що вона відповіла, що ці вимоги виходять за межі повноважень адміністрації, і що після закінчення наради вона зайшла до аудиторії 113 в стані нервового збудження, де ії очікував чоловік ОСОБА_7, та між нами відбулась розмова, що є нагальна потреба залишити цей навчальний заклад за для збереження власного здров'я, і що дії адміністрації завдали ії душевних страждань.

На підставі викладеного, позивач просила суд змінити підставу звільнення ОСОБА_2 з роботи з «звільнена з посади викладача за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України)» на «звільнена з посади викладача згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України»; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в сумі 17493,75 грн. та моральну шкоду у сумі 10000,00 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. А саме: 1) змінити підставу звільнення ОСОБА_2 з «звільнена з посади викладача за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України)» на «звільнена з посади викладача згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України»; 2) стягнути з Державного вищого навчального закладу "Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана" на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу в сумі 17493,75 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Представник відповідача в судове засыдання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся в установленому законом порядку. Надав суду письмові заперечення на позов.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки позивача, вона дійсно працювала в структурному підрозділі відповідача з вересня 2006 року по 31 липня 2017 року; згідно заяви від 18 січня 2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про звільнення з причиною невиконання законодавства про працю та умов колективного договору.

Згідно наказу 8-к від 18.01.2017 року, копії сторінок 12, 13 трудової книжки серії АТ ІІІ №4043338 на ім'я ОСОБА_2, у трудовій книжці позивача підставою звільнення вказано «звільнена з посади викладача за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України)».

Судом також встановлено, що відповідачем порушувались, встановлені колективним договором, строки виплати заробітної плати, зокрема: колективним договором, встановлені терміни виплати заробітної плати: за першу половину місяця - 15 числа, за другу - 1 числа наступного місяця, однак: у вересені 2016 року виплати заробітної плати проводились 16 числа та 30 числа, у жовтні 2016 року виплати заробітної плати проводились 18 числа та 31 числа; у листопаді 2016 року виплати заробітної плати проводились 16 числа та 30 числа; у січні 2017 року виплати заробітної плати проводились 25 числа та 31числа.

Крім того, в позаучбовий час (після закінчення лекцій до 19.00 години) на педагогічних працівників покладались обов'язки чергування на поверхах учбового закладу, що не відповідає пункту 7, 9 Розділу VI та пункту 3 Розділу ІХ. колективного договору на 2014-2016 роки між адміністрацією та трудовим колективом ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана», де зазначено, що охорона будівлі, майна і відповідальність за їх протипожежний і санітарний стан покладається наказом ректора на визначених осіб адміністративно-господарського персоналу Університету.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата;

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України в справах №6-120цс від 31.10.2012 року та №6-цс13 від 22.05.2013 року, які, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України.

Згідно з даними постановами для визначення правової підстави розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність причини такого порушення та його істотність.

Виходячи з викладеного, звільнення позивача з підстав, які суперечать змісту поданої нею заяви, суд вважає дії відповідача при зміні підстав звільнення її з роботи незаконними.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Виходячи з викладеного, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача в частині зміни підстав її звільнення з роботи та стягнення з відповідача вихідної допомоги в порядку, визначеному ст.44 КЗпП України.

З довідки КІСІТ ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана» вбачається, що за два повні місяці перед звільненням позивачу було нараховано за грудень 2016 року 7385,91 грн. та за січень 2017 року 8355,12 грн. заробітної плати. Тобто, середньомісячний заробіток, розрахований відповідно п.2, п.3, підпунктом б п.4, п. 8 , абзац 1 п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, складає 5831,25гр.

Таким чином, до стягнення з відповідача належить також 17493,75 грн. вихідної допомоги (5831,25грн. х3 = 17493,75 грн.).

Відшкодування працівнику моральної шкоди в зв'язку з порушенням його трудових прав врегульовано ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно до п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року /з наступним змінами/ Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної/немайнової/шкоди/ під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 13 даної постанови роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Виходячи з викладеного вище, обґрунтування моральної шкоди з боку позивача, обставин її завдання та вини відповідача в порушенні її трудових прав, виходячи з засад розумності та справедливості,суд, керуючись внутрішнім переконанням, вважає за достатньо визначити розмір моральної шкоди, яку необхідно стягнути на користь позивача у 5000 гривень.

Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного:

Так, представником відповідача не було спростовано порушення законодавства про працю та порушення умов колективного договору на 2014-2016 роки між адміністрацією та трудовим колективом ДВНЗ «КНЕУ імені В.Гетьмана» прийнятого Конференцією трудового колективу 18 грудня 2013 року щодо позивача в частині строків виплати заробітної плати, та чергування співробітників коледжу на травень 2016 року в позаучбовий час.

За наявності факту порушень законодавства про працю працівник має підстави для реалізації передбаченого ч. 3 ст. 38 КЗпП України права на розірвання трудового договору у визначений ним строк з отриманням вихідної допомоги.

При цьому для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Таким чином, доводи, представника відповідача в обгрунтування поважності причин затримки та невиплати заробітної плати, а також посилання представника відповідача на колективний договір на 2015-2018 роки між адміністрацією та профспілковою організацією Коледжу не можуть бути судом прийняті до уваги.

Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Жодних доказів на спростування обставин зазначених представником відповідача в письмових запереченнях суду не надано, а тому заявлений позов є таким, що підлягає частковому задоволенню.

У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 1920,00 грн., з яких: 640,00 грн. за позовну вимогу про зміну підстави звільнення позивача, 640,00 грн. за стягнення вихідної допомоги та 640,00 грн. за стягнення моральної шкоди, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст..38, 44, 115, 237-1 КЗпП України, ст.12, 13, 76-89, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу "Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана" про зміну формулювання підстави звільнення з роботи, стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Змінити підставу звільнення ОСОБА_2 з «звільнена з посади викладача за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України)» на «звільнена з посади викладача згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України»;

Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана" (, місцезнаходження за адресою: м.Київ, просп. Перемоги, 54/1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1) вихідну допомогу в сумі 17493,75 грн. (сімнадцять тисяч чотириста дев'яносто три гривні сімдесят п'ять копійок) та моральну шкоду у сумі 5000 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана" (, місцезнаходження за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 54/1) на користь держави 1920,00 грн. (одну тисячу дев'ятсот двадцять гривень) судового збору.

В задоволенні решти вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.03.2018

Суддя Комаревцева Л.В.