АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/546/18 Справа № 199/6716/16 Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л.Г. Доповідач - Демченко Е.Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги Дніпровської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, комунального підприємства «Жилсервіс-9» Дніпровської міської ради, третя особа - Національний банк України, про визнання права на приватизацію та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом до Дніпровської міської ради (далі - ДМР), комунального підприємства «Жилсервіс-9» Дніпровської міської ради (далі - КП «Жилсервіс-9» ДМР) про визнання права на приватизацію та зобов'язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи вимоги тим, що 25 червня 2012 року Національний банк України (далі - НБУ) на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири придбав квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 60,2 кв.м, 20 вересня 2012 року здійснив за собою державну реєстрацію права власності на вказану квартиру та 15 листопада 2012 року, згідно з рішенням №1 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Управління Національного банку України в Дніпропетровській області, яке затверджене рішенням виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів №488 від 23 листопада 2012 року, у зв'язку з перебуванням її на квартирному обліку, Національним банком України їй було вирішено надати квартиру на склад сім'ї з чотирьох осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Зазначала, що 11 квітня 2013 року вона отримала ордер №00003510 на право заняття квартири АДРЕСА_1, вселилась у неї та 23 квітня 2013 року зареєструвала місце проживання, а 16 липня 2014 року, керуючись своїм рішенням від 06 листопада 2002 року №36/4 «Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста», ДМР прийняла рішення №341 «Про житловий фонд, придбаний Національним банком України», 23 вересня 2014 року, на виконання вказаного рішення, КП «Жилсервіс-9» ДМР та НБУ був складений Акт приймання-передачі, за яким квартира, разом із технічною документацією, була передана у комунальну власність територіальної громади м.Дніпропетровська на баланс ДМР.

Вказувала, що вона має право на приватизацію даної квартири, з метою отримання довідки для приватизації звернулася до органу державної реєстрації прав, де з'ясувалося, що квартира згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно на теперішній час є державною власністю держави Україна в особі Національного банку України, тому довідка про належність квартири до комунальної власності не була надана, в листопаді 2014 року позивачка звернулась до КП «Жилсервіс-9» ДМР та їй підтвердили, що спірна квартира не зареєстрована як комунальна власність за територіальною громадою м.Дніпропетровська.

Посилаючись на те, що після неодноразових відмов КП «Жилсервіс-9» ДМР, 31 серпня 2015 року звернулась до ДМР, як до органу місцевого самоврядування, та отримала відповідь від 09 жовтня 2015 року, в якій ДМР зазначила, що КП «Жилсервіс-9» ДМР не заперечує щодо прийняття квартири на баланс за умови надання акту приймання-передачі (форми 03-1) та бухгалтерської АВІЗо, без вказання жодних НПА, якими це передбачено, а тому вона не може реалізувати своє право на приватизацію квартири, тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право на приватизацію квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60,2 кв.м; усунути перешкоди у здійсненні її права на приватизацію квартири шляхом зобов'язання КП «Жилсервіс-9» ДМР виконати рішення ДМР №341 від 16 липня 2014 року, а саме прийняти на свій баланс спірну квартиру та надати до Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради відповідні інформаційні відомості за встановленою формою для внесення змін до Реєстру об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста; усунути перешкоди у здійсненні позивачем її права на приватизацію квартири шляхом зобов'язання ДМР виконати рішення ДМР №341 від 16 липня 2014 року, а саме здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на квартиру та проконтролювати виконання цього рішення; зобов'язати ДМР надати позивачці підтвердження державної реєстрації права комунальної власності на квартиру.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60,2 кв.м. Усунено ОСОБА_2 перешкоди у реалізації права на приватизацію квартири. Зобов'язано КП «Жилсервіс-9» ДМР виконати п.3,3.1,3.2 рішення ДМР №341 від 16 липня 2014 року; прийняти на баланс квартиру; надати до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпровської міської ради інформаційні відомості за встановленою формою для внесення змін до Реєстру об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста. Зобов'язано ДМР виконати п.п.1,4 рішення ДМР №341 від 16 липня 2014 року; здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на квартиру за територіальною громадою міста, в особі Дніпровської міської ради. Зобов'язано ДМР надати ОСОБА_2 підтвердження державної реєстрації права комунальної власності на квартиру у формі довідки про належність квартири до комунальної власності територіальної громади, в особі Дніпровської міської ради. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі, поданій 22 червня 2017 року, ДМР, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким в позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивач не зверталась до органу приватизації, не отримувала відмову, а тому відсутній спір, крім того, ними не було отримано форму №ОЗ-1 та технічна документація, Національний банк України не надав необхідний пакет документів для виконання процедури передачі майна.

У вересні 2017 року від Національного банку України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що в акті прийняття-передачі від 23 вересня 2014 року відображено, що разом з об'єктом передається і технічна документація, зокрема: договір купівлі-продажу квартири, витяг про державну реєстрацію прав та технічний паспорт на квартиру. Отже НБУ на виконання п.2 рішення ДМР №341 «Про житловий фонд, придбаний Національним банком України», було підписано акт прийняття-передачі квартири у комунальну власність територіальної громади міста та передано її на баланс комунального житлово-експлуатаційного підприємства разом з технічною документацією.

У жовтні 2017 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що твердження ДМР про неможливість виконання рішення у зв'язку з відсутністю акта приймання-передачі основних засобів за формою ОЗ-1 не відповідає нормам закону, а щодо не передачі попереднім власником квартири, НБУ, технічної документації на квартиру не відповідає дійсності і спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представники Дніпропетровської міської ради Сірик А.С., Романчук М.М. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, з підстав викладених в ній.

Представники позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали і просили залишити її без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(1950р.), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 25 червня 2012 року НБУ на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири придбав квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 60,2 кв.м (а.с.11-18).

15 листопада 2012 року згідно з рішенням №1 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Управління НБУ в Дніпропетровській області, яке затверджене рішенням виконкому Бабушкінської районної ради народних депутатів №488 від 23 листопада 2012 року, у зв'язку з перебуванням ОСОБА_2 на квартирному обліку, НБУ було вирішено надати квартиру ОСОБА_2 на склад сім'ї з чотирьох осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_4 (донька) та ОСОБА_5 (син) (а.с.25-26).

11 квітня 2013 року на підставі вищезазначеного рішення позивач ОСОБА_2 отримала ордер №00003510 на право заняття квартири АДРЕСА_1, вселилась у неї та 23 квітня 2013 року було зареєстровано місце її проживання (а.с.30,31-34).

16 липня 2014 року, керуючись своїм рішенням від 06 листопада 2002 року №36/4 «Про надання згоди на прийняття житлового фонду та гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста», ДМР прийняла рішення №341 «Про житловий фонд, придбаний Національним банком України», згідно з яким Дніпропетровською міською радою було вирішено: 1)прийняти квартири, придбані Національним банком України у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська згідно з переліком, який додається до рішення; 2)заступнику начальника Управління Національного банку України в Дніпропетровській області після прийняття цього рішення підписати акт прийняття-передачі квартир у комунальну власність територіальної громади міста та передати їх на баланс комунальним житлово-експлуатаційним підприємствам; 3)комунальному підприємству «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради прийняти на баланс квартири згідно з актом прийняття-передачі та у місячний термін після прийняття на баланс квартир надати до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради інформаційні відомості за встановленою формою для внесення змін до Реєстру об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста; 4)органам державної реєстрації прав зареєструвати в установленому чинним законодавством порядку право комунальної власності за територіальною громадою міста в особі Дніпропетровської міської ради.

23 вересня 2014 року на виконання рішення ДМР №341р комісією у складі представників ДМР, КП«Жилсервіс-9» ДМР та НБУ був складений Акт приймання-передачі, за яким спірна квартира разом із технічною документацією була передана у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська на баланс ДМР

Згідно з п.3 Переліку квартир, придбаних НБУ, які приймаються у комунальну власність територіальної громади м.Дніпропетровська, який затверджений вищезазначеним рішенням ДМР №341 від 16 липня 2014 року та додається до нього, балансоутримувачем квартири визначений КП «Жилсервіс-9» ДМР.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.7 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Право власності на об'єкт передачі виникає з дати підписання акту приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

23 вересня 2014 року на виконання рішення ДМР №341 комісією у складі представників НБУ, КП «Жилсервіс-9» ДМР та ДМР був складений акт приймання-передачі, за яким квартира, яка належала Державі в особі НБУ, разом із технічною документацією була передана у комунальну власність територіальної громади м.Дніпропетровська на баланс КП «Жилсервіс-9» ДМР, однак, як вбачається з відповіді ДМР, фактично рішення №341 виконане не було.

Після неодноразових відмов КП «Жилсервіс-9» ДМР у здійсненні приватизації спірної квартири, 31 серпня 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до ДМР, як до органу місцевого самоврядування, та отримала відповідь від 09 жовтня 2015 року, в якій ДМР зазначила, що КП «Жилсервіс-9» ДМР не заперечує щодо прийняття квартири на баланс за умови надання акту приймання-передачі (форми 03-1).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, фактичне невиконання рішення ДМР №341 від 16 липня 2014 року порушує гарантовані законом права позивача на приватизацію наданої їй у законному порядку квартири.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України). Згідно з частинами 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Володіння - це фактичне, законне або протиправне перебування майна у конкретної фізичної чи юридичної особи, це контроль, господарське панування над річчю.

Правомочність володіння розуміє під собою можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Для виникнення володіння необхідне поєднання двох елементів - фактичної наявності речі у майні конкретної особи і щоб ця особа вважала цю річ своєю. Формальне володіння є записом, яким необмеженій кількості осіб оголошено про володіння нерухомістю. Володілець - це фактичний володар речі незалежно від наявності права на неї, власник - фактичний володар речі й має право власності на неї.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Так, згідно до положень ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно із ст.8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до вимог ст.ст.1,3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

16 липня 2014 року ДМР прийняла рішення №341 «Про житловий фонд, придбаний Національним банком України», згідно з яким Дніпропетровською міською радою було вирішено: 1)прийняти квартири, придбані Національним банком України у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська згідно з переліком, який додається до рішення; 2)заступнику начальника Управління Національного банку України в Дніпропетровській області після прийняття цього рішення підписати акт прийняття-передачі квартир у комунальну власність територіальної громади міста та передати їх на баланс комунальним житлово-експлуатаційним підприємствам; 3)комунальному підприємству «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради прийняти на баланс квартири згідно з актом прийняття-передачі та у місячний термін після прийняття на баланс квартир надати до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради інформаційні відомості за встановленою формою для внесення змін до Реєстру об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста; 4)органам державної реєстрації прав зареєструвати в установленому чинним законодавством порядку право комунальної власності за територіальною громадою міста в особі Дніпропетровської міської ради.

До переліку квартир придбаних НБУ, які приймаються у комунальну власність територіальної громади м.Дніпропетровська, віднесено і спірну квартиру, яку було надано позивачу (а.с.39-40).

Позивач протягом тривалого часу намагалась реалізувати своє законне право на приватизацію квартири, що підтверджується матеріалами справи.

Фактичне невиконання рішення ДМР №341 від 16 липня 2014 року «Про житловий фонд, придбаний Національним банком України» у зв'язку з не прийняттям спірної квартири на баланс КП "Жилсервіс-9" ДМР через непідписання акту приймання-передачі основних засобів - форма ОЗ-1 не може слугувати підставою для позбавляння позивача ОСОБА_2 права на приватизацію, оскільки квартиру була передана у комунальну власність саме ДМР.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не зверталася до органу приватизації та не отримувала відмову, а тому відсутній спір є хибними та спростовуються матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на не надання повного пакету документів не можуть слугувати підставою для позбавлення позивача законного права на приватизацію наданої їй на підставі ордеру квартири.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенні, а рішення суду має бути залишено без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Суддя: Куценко Т.Р.

Максюта Ж.І.