Справа № 361/165/17 Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/1905/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 26.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що наказом відповідача від 09 червня 2015 року №131-к ОСОБА_2 прийнято на роботу до ДП «Укрспирт» на посаду провідного юрисконсульта відділу організації претензійно-позовної роботи управління юридичного забезпечення, з 10 серпня 2015 року його переведено на посаду заступника начальника управління юридичного забезпечення ДП «Укрспирт», а з 15 вересня 2015 року його переведено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу нормативно-правової роботи управління юридичного забезпечення підприємства.

Позивач зазначав, що наказом ДП «Укрспирт» від 29 листопада 2016 року № 374-к його звільнено з роботи на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників. Вважав, що його звільнено з роботи безпідставно та незаконно, з порушенням вимог ст.ст.2-1, 40, 42, 43, 49-2 КЗпП України, оскільки з моменту прийняття відповідачем рішення про скорочення штату працівників і до моменту введення в дію штатного розпису в новій редакції, на роботу в ДП «Укрспирт» прийнято близько 35 нових працівників, у тому числі провідних юрисконсультів управління юридичного забезпечення, що стало в подальшому причиною скорочення штату та звільнення окремих працівників підприємства. Затвердження штатного розпису ДП «Укрспирт» в новій редакції не змінило основних завдань та функцій структурного підрозділу, у якому він працював, а виразилося лише у формальній зміні назви цього підрозділу. Також зазначав, що посада заступника начальника управління начальника відділу, на якій він працював, взагалі не була скорочена, тому його звільнення є незаконним.

Вказував, що при звільненні його з роботи у звязку зі скороченням штату, відповідач не врахував його переважне право на залишення на роботі, чим порушив гарантії, встановлені ст.ст.42, 49-2 КЗпП України, не запропонував йому всі вакантні посади в ДП «Укрспирт». Також звільнення його з роботи відбулося незважаючи на відмову первинної профспілкової організації апарату управління ДП «Укрспирт».

Зазначав, що такі дій відповідача негативно вплинули на стан його здоровя, що призвело до необхідності тривалого лікування. Незаконним звільненням з роботи принижено його честь та гідність, ділову репутацію серед колег та в очах оточуючих його людей, чим завдано йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 50 000 грн.

З урахуванням наведеного, позивач просив поновити його на посаді заступника начальника управління - начальника відділу нормативно-правової роботи управління юридичного забезпечення ДП «Укрспирт» з 29 листопада 2016 року, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано наказ т.в.о. директора заступника директора ДП «Укрспирт» від 29 листопада 2016 року № 374-к про звільнення ОСОБА_2 з 29 листопада 2016 року у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Поновлено з 29 листопада 2016 року ОСОБА_2 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу нормативно-правової роботи управління юридичного забезпечення ДП «Укрспирт».

Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 листопада 2016 року по 12 лютого 2018 року у розмірі 432 687 грн. 50 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та судовий збір у розмірі 1 084 грн.

Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь держави судовий збір у розмірі 1 280 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та стягнення на його користь з ДП «Укрспирт» заробітної плати за один місяць у розмірі 30 187 грн. 50 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ДП «Укрспирт» при розірванні трудового договору з позивачем за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України порушило вимоги чинного трудового законодавства.

Додатковим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2018 року резолютивну частину рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року доповнено новим абзацом такого змісту: Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сума заробітної плати за один місяць судом визначені без утримання податків та інших обовязкових платежів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «Укрспирт» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем належним чином дотримано вимоги п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України щодо проведення процедури скорочення та розірвання з позивачем трудового договору, а тому відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та спростовуються наказами ДП «Укрспирт» від 21 липня 2016 року № 341 та від 25 серпня 2016 року № 426 «Про скорочення штату працівників та внесення змін до штатного розпису». Зазначає, що на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України ДП «Укрспирт» за два місяці до звільнення попередило позивача про його звільнення у звязку зі скороченням штату та одночасно запропонувало йому іншу роботу на підприємстві, однак позивач відмовився від запропонованих йому вакантних посад, що підтверджується його підписами. Вказує, що у даному випадку мало місце не лише скорочення посади, займаної позивачем, а й фактично відбулося скорочення (ліквідація) цілого управління, отже положення ст.42 КЗпП України не можуть застосовуватися. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішення профспілкового комітету про відмову у надані згоди на звільнення ОСОБА_2 не містить правового обгрунтування такої відмови. Також зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та її розмір.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які зявиися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом ДП «Укрспирт» від 09 червня 2015 року № 131-к ОСОБА_2 прийнято на роботу до ДП «Укрспирт» на посаду провідного юрисконсульта відділу організації претензійно-позовної роботи управління юридичного забезпечення, з 10 серпня 2015 року його переведено на посаду заступника начальника управління юридичного забезпечення ДП «Укрспирт», а з 15 вересня 2015 року - на посаду заступника начальника управління начальника відділу нормативно-правової роботи управління юридичного забезпечення.

Наказом ДП «Укрспирт» № 374-к від 29 листопада 2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника управління начальника відділу нормативно-правової роботи управління юридичного забезпечення у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Судом першої інстанції встановлено, що трудовий договір між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ДП «Укрспирт» був укладений на невизначений строк.

У пункті 19 постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2016 року наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 112-п тимчасове виконання обовязків директора ДП «Укрспирт» покладено на заступника цього підприємства ОСОБА_3

02 серпня 2016 року т.в.о. директора ДП «Укрспирт» прийнято рішення про необхідність скорочення штату працівників підприємства, про що свідчить лист № 02-8-2/1287 від 02 серпня 2016 року.

Того ж дня, тобто, 02 серпня 2016 року в.о директора ОСОБА_3 направив голові профспілкового комітету апарату управління ДП »Укрспирт» ОСОБА_4 повідомлення про скорочення посад на підприємстві та звільнення працівників ДП »Укрспирт».

Наказом відповідача від 25 серпня 2016 року № 426 «Про скорочення штату працівників і внесення змін до штатного розпису» затверджено нову редакцію штатного розпису апарату управління ДП«Укрспирт», що вводився в дію з 01 вересня 2016 року. Даним штатним розписом у новій редакції замість управління юридичного забезпечення, у якому працював позивач ОСОБА_2, введено юридичне управління.

Згідно з наказом від 25 серпня 2016 року № 427 «Про створення комісії по здійсненню організаційних заходів зі скорочення штату апарату управління ДП «Укрспирт» затверджено склад відповідної комісії, яку зобовязано розробити план організаційних заходів зі скорочення. Крім того, зазначеним наказом керівників структурних підрозділів зобовязано надати комісії матеріали щодо працівників, посади яких підлягають скороченню.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2016 року ОСОБА_2 вручено повідомлення за № 2-1/134 від 19 вересня 2016 року про його майбутнє вивільнення у звязку зі скороченням чисельності штату працівників ДП «Укрспирт» та надано для ознайомлення перелік вакантних посад на місцях провадження діяльності ДП «Укрспирт».

При цьому позивачу не було запропоновано посади в апараті управління підприємства.

28 листопада 2016 року ДП «Укрспирт» направило до профспілкового комітету підприємства подання за № 01-1-2/1875 про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи.

Листом від 11 листопада 2016 року профспілковий комітет ДП «Укрспирт» відмовив у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи, до листа додано протокол № 419 від 11 листопада 2016 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що із Положення про управління юридичного забезпечення ДП «Укрспирт», затвердженого 15 вересня 2015 року та Положення про юридичне управління ДП «Укрспирт», затвердженого 22 листопада 2016 року, вбачається, що затвердження штатного розпису в новій редакції не змінило основних завдань та функцій підрозділу, у якому працював позивач, а виразилося у формальній зміні лише його назви з «управління юридичного забезпечення» на «юридичне управління», а Посадова інструкція заступника начальника управління начальника відділу нормативно-правової роботи управління юридичного забезпечення ДП «Укрспирт», що затверджена 15 вересня 2015 року та посадова інструкція заступника начальника управління начальника відділу нормативно-правової роботи юридичного управління ДП «Укрспирт», що затверджена 26 січня 2017 року, також свідчать про ідентичність функціональних обовязків відповідних посад.

Аналізуючи пункт 2 наказу ДП «Укрспирт» від 25 серпня 2016 року № 426 та нову редакцію штатного розпису, який введено в дію з 01 вересня 2016 року, із попередньою редакцією штатного розпису апарату управління ДП «Укрспирт», суд першої інстанції вірно зазначив, що юридичне управління має аналогічну структуру порівняно з управлінням юридичного забезпечення, а саме, містить три відділи, назви та посади керівників яких не змінено. Крім того, судом вірно встановлено, що посада на якій працював позивач взагалі не була скорочена (виведена зі штату), оскільки виведенню зі штатного розпису підлягали посади «заступника начальника управління 3 одинці», а не посада «заступник начальника управління начальник відділу», яку займав позивач ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність факту скорочення посади, на якій працював позивач, оскільки прийняття відповідачем наказу від 25 серпня 2016 року № 426 «Про введення в дію нової редакції штатного розпису» не призвело до будь-яких змін в організації діяльності та роботи підприємства, зокрема в частині діяльності та роботи управління юридичного забезпечення Тому суд першої інстанції вірно не взяв уваги доводи відповідача про те, що у даному випадку мала місце подія ліквідації управління юридичного забезпечення, а не лише факт зміни назви відповідного структурного підрозділу.

При цьому, суд правильно зазначив, що встановлена законодавством можливість ліквідації установи (управління, відділу) з одночасним створенням іншої, що буде виконувати повноваження (завдання) установи (управління, відділу), яка ліквідується, не виключає, а навпаки передбачає зобовязання роботодавця по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, які містяться у постановах від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14, від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14 та від 19 січня 2016 року у справі № 810/1783/13-а.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем порушено вимоги п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України під час звільнення позивача з роботи.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж самому підприємстві, в установі, організації.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить про те, що саме на роботодавця покладається обовязок запропонувати працівнику іншу роботу на підприємстві одночасно з попередженням його про звільнення та упродовж всього двомісячного строку до фактичного звільнення.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, посада якого скорочується.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

Судом першої інстанції встановлено, що після прийняття рішення про необхідність проведення скорочення штату працівників, 12 серпня 2016 року до ДП «Укрспирт» на посади провідних юрисконсультів управління юридичного забезпечення прийнято трьох осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується табелем обліку робочого часу управління юридичного забезпечення ДП «Укрспирт» за серпень 2016 року.

01 вересня 2016 року, тобто, в перший день дії нового штатного розпису, наказами ДП «Укрспирт» № 216-к, № 217-к та № 218-к провідних юрисконсультів відділу нормативно-правової роботи управління юридичного забезпечення ДП «Укрспирт» ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переведено на посади начальника юридичного управління і посади заступника начальника управління начальників відділу організації претензійно-позовної роботи та заступника начальника управління начальника відділу нормативно-правової роботи юридичного управління відповідно.

09 вересня 2016 року наказом ДП «Укрспирт» № 307-к провідних юрисконсультів управління юридичного забезпечення ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 переведено на посади провідних юрисконсультів новоствореного юридичного управління ДП «Укрспирт».

Також судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до керівника ДП «Укрспирт» із заявою про переведення його на посаду заступника начальника управління начальника відділу нормативно-правової роботи юридичного управління з 01 вересня 2016 року, а 07 вересня 2016 року він звернувся до в. о. директора ДП «Укрспирт» ОСОБА_3 із заявою про переведення його на посаду провідного юрисконсульта юридичного управління.

Однак заяви позивача ОСОБА_2 від 26 серпня 2016 року та 07 вересня 2016 року про переведення його на відповідні посади до юридичного управління ДП»Укрспирт» відповідачем проігноровано.

26 вересня 2016 року ОСОБА_2 повідомлено про майбутнє звільнення, одночасно йому надано перелік вакантних посад на місцях провадження діяльності ДП «Укрспирт», тобто на структурних підрозділах підприємства, розташованих в іншій місцевості ніж апарат управління підприємства. В апараті управління ДП «Укрспирт» за місцем роботи позивачу ОСОБА_2 вакантних посад не було запропоновано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, суд дійшов правильного висновку, що відповідачем штучно було створено ситуацію, за якої на момент повідомлення ОСОБА_2 про майбутнє вивільнення, керівні посади в перейменованому управлінні, на які мав право претендувати позивач з огляду на свій досвід та кваліфікацію, були зайняті провідними юрисконсультами, які були прийняті на роботу уже після прийняття ДП «Укрспирт» рішення про скорочення штату, а саме, за 14 робочих днів до введення в дію нової редакції штатного розпису, а тому звільнення ОСОБА_2 відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що лише при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю вивільненому працівникові може бути запропоновано іншу роботу.

Також суд вірно зазначив, що підприємство порушило передбачений ст. 2-1 КЗпП України принцип рівності трудових прав відносно ОСОБА_2, якого позбавлено можливості використати своє право на іншу роботу на тому ж підприємстві, а саме перейти на роботу до перейменованого юридичного управління.

Згідно з чинним законодавством України обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

За змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав обовязок по працевлаштуванню працівника, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15.

Судом першої інстанції встановлено, що відділ кадрів управління персоналу підприємства було зобовязано пропонувати працівникам, посади яких підлягають скороченню, згідно їх освіти, кваліфікації, досвіду роботи, вакантні посади, а якщо таких посад немає, іншу роботу, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або нижчим рівнем оплати праці, яку працівник може виконувати.

26 вересня 2016 року позивачу ОСОБА_2 надано перелік вакантних посад ДП «Укрспирт» станом на 26 вересня 2016 року.

Разом з тим, по справі встановлено, що у період між повідомленням позивача про майбутнє вивільнення і до моменту його звільнення, іншим працівникам, які теж підлягали скороченню, а саме: ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пропонувалися посади, перелік яких відрізнявся від переліку посад, наданого позивачу, а також містив відмінності один від одного списки вакантних посад від 03 листопада, 11 листопада, 16 листопада та 29 листопада 2016 року (а.с. 41-58, т.2).

Наведене свідчить про те, що інформація стосовно вакантних посад надавалась особам, які підлягали скороченню, у тому числі позивачу, не в повному обсязі.

До того ж, матеріалами справи підтверджується, що всупереч вимогам чинного законодавства ОСОБА_2 не запропоновано посаду провідного юрисконсульта відділу договірної роботи юридичного управління ДП «Укрспирт» (наказ № 342-к від 20 жовтня 2016 року про переведення на відповідну вакантну посаду провідного юрисконсульта ОСОБА_14В (а.с. 172, т.1), посаду провідного інженера відділу внутрішньої безпеки управління безпеки ДП «Укрспирт» (наказ № 359-к від 08 листопада 2016 року про переведення на відповідну вакантну посаду провідного юрисконсульта ОСОБА_15 (а.с. 2, т.2), а також вакантну посаду провідного юрисконсульта на Косарському МПД, про наявність якої свідчить службова записка керівника Косарського МПД ДП «Укрспирт» від 09 вересня 2016 року (а.с. 60, т.2).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийняв до уваги акт від 29 листопада 2016 року, складений позивачем та адвокатом ОСОБА_16 у присутності начальника управління персоналом ДП «Укрспирт» ОСОБА_17 за місцем фактичного розташування підприємства, про те, що 29 листопада 2016 року позивач звертався до відповідача з вимогою про надання йому інформації щодо наявності на підприємстві вакантних посад, проте відповідне прохання позивача залишено без відповіді та без задоволення, жодної посади запропоновано йому не було, що свідчить про порушення відповідачем вимог ч.3 ст.49-2 КЗпП України.

Відповідно до ч.3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган зобовязаний запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, у тому числі й вакантні посади осіб, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу не було запропоновано посаду начальника претензійно-позовного відділу юридичного управління ДП «Укрспирт», яку займає ОСОБА_18, яка на момент повідомлення позивача про майбутнє скорочення перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Проте, відповідачем не надано суду доказів того, що вказана посада була запропонована позивачу.

Згідно із ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі зокрема надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації ; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва.

Після прийняття роботодавцем рішення про скорочення чисельності та штату працівників, кадрові рішення на підприємстві повинні відбуватися з урахуванням переважного права працівників на залишення на роботі. Для виявлення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України, роботодавець повинен був зробити порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають скороченню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 має вищу юридичну та економічну, а також військову освіти, свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю, документи щодо постійного підвищення ним кваліфікації та документи, які підтверджують знання позивачем іноземної (англійської) мови. Позивач одружений, на його утриманні знаходиться дружина ОСОБА_19, яка тимчасово не працює, він є єдиним годувальником у сімї. Протягом усього періоду роботи позивач дисциплінарних стягнень не мав, зауважень щодо його роботи з боку керівництва підприємства не було. Ці обставини відповідачем у судовому засіданні не заперечувалися.

З матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2016 року на виконання п. 4 наказу ДП «Укрспирт» № 426 від 25 серпня 2016 року та п. 3 наказу № 427 від 25 серпня 2016 року начальник управління юридичного забезпечення ДП «Укрспирт» ОСОБА_20 надав голові комісії по здійсненню організаційних заходів зі скорочення штату апарату управління ДП «Укрспирт» ОСОБА_21 та начальнику відділу персоналу ОСОБА_17 службову записку, у якій наводив рівень трудової кваліфікації та продуктивності праці щодо кожного працівника управління юридичного забезпечення, у тому числі й позивача.

Із даної службової записки видно, що ОСОБА_2 не підлягав звільненню у звязку зі скороченням штату, оскільки мав кращий рівень кваліфікації та продуктивності праці ніж інші працівники управління юридичного забезпечення, які були переведені до перейменованого юридичного управління. Крім того, позивач мав переваги у залишенні на роботі, передбачені ч.2 ст. 42 КЗпП України, а саме: безперервний стаж роботи в ДП «Укрспирт» 1 рік 3 місяці. Мав одного утриманця дружину, яка не працювала. У сімї ОСОБА_2 не має інших працівників із самостійним заробітком.

За таких обставин, суд дійшов вірного висновку, що відповідач у порушення вимог ст. 42 КЗпП України перевів провідних юрисконсультів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на посади аналогічні тій, яку займав позивач, у тому числі з порушенням принципу необхідності врахування кваліфікації та продуктивності праці, а також перевів провідних юрисконсультів управління юридичного забезпечення ОСОБА_8, ОСОБА_22, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_14 на посади провідних юрисконсультів перейменованого управління без урахування кваліфікації та продуктивності праці позивача, які є обовязковими до врахування при визначенні переважного права працівника на залишення на роботі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про необґрунтованість доводів відповідача про те, що в даному випадку не було потреби у визначенні переважного права працівників при переведенні їх на аналогічні посади до юридичного управління з тим обґрунтуванням, що такий структурний підрозділ є новим (новоствореним), оскільки такі доводи відповідача суперечать вимогам ст. 42 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Перевіряючи дотримання відповідачем при звільненні з роботи позивача вимог п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди повинні зясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови, не даючи при цьому оцінки обґрунтованості самого рішення. Обґрунтованість відповідного рішення органу первинної профспілкової організації (щодо відмови у наданні згоди на звільнення) повинна оцінюватись із загальних принципів права і засад цивільного судочинства та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований, яке означає «бути достатньо добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами.

Вказаний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14 та від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є членом профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників апарату управління ДП «Укрспирт».

11 листопада 2016 року ДП «Укрспирт» направило до профспілкового комітету підприємства подання № 01-1-2/1875 щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи.

За результатами розгляду цього подання профспілковий комітет ДП «Укрспирт» відмовив у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 з роботи, про що зазначено в протоколі №419 від 11 листопада 2016 року, та повідомив про своє рішення адміністрацію підприємства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги доводи відповідача про те, що рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 не містить правового обґрунтування, оскільки вони спростовується протоколом № 419 від 11 листопада 2016 року, який містить обґрунтовані посилання на факти та норми права, що були порушені відповідачем під час проведення процедури скорочення посади позивача.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем було допущено порушення вимог ст. 43 КЗпП України, оскільки звільнення позивача відбулося незважаючи на обґрунтовану відмову первинної профспілкової організації працівників апарату управління ДП «Укрспирт».

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем належним чином дотримано вимоги п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України щодо проведення процедури скорочення та розірвання з позивачем трудового договору, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Задовольняючи вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції з урахуванням розяснень, наданих у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та незаконності звільнення позивача, зважаючи на принцип розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., вважаючи таку суму достатньою для компенсації моральних страждань позивача.

Установивши, що при розірванні трудового договору за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, відповідачем порушено вимоги чинного трудового законодавства, суд першої інстанції правильно застосував норм матеріального права та дійшов обгрунтованого висновку про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального і процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді