Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/709/18

Номер провадження: 4-с/511/3/18

27.04.2018 Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого Панчук А.

при секретарі Міщенко М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу публічного акціонерного товариства » Енергобанк» на дії головного державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 , зацікавлена особа боржник ОСОБА_2 відносно бездіяльності державного виконавця при виконанні рішення суду..

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана скарга публічного акціонерного товариства » Енергобанк» на дії головного державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 , зацікавлена особа боржник ОСОБА_2 відносно його бездіяльності при виконанні рішення суду.

Представник публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» за довіреністю звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області зі скаргою, згідно якої просить суд:

-визнати поважними причини пропуску строку на подання скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.01.2018 року по виконавчому провадженню №50427024 та поновити їх.

-визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Розділянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеській області ОСОБА_1 по вжиттю заходів з розшуку майна по виконавчому провадженню №50427024;

-скасувати постанову головного державного виконавця Розділянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15.01.2018 року по виконавчому провадженню №50427024;

-зобов'язати головного державного виконавця Розділянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеській області ОСОБА_1 провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа Розділянського районного суду Одеської області виданого 16.02.2016 року у справі №511/2965/15ц у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

-зобов'язати головного державного виконавця Розділянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеській області ОСОБА_1 відновити виконавче провадження №50427024.

Заявник мотивує свої скаргу тим, що рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області по справі № 511/2965/15-ц задоволені позовні вимоги банку про стягнення заборгованності за кредитним договором.

На виконання рішення 16.02.2016 року Роздільнянським районним судом Одеської області по справі № 511/2965/15-ц видано виконавчий лист.

09.03.2016 року головним державним виконавцем Роздільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50427024

Постановою головного державного виконавця Цепака О.Я. по виконавчому провадженню № 50427024 від 15.01.2018 року повернено виконавчий документ стягувачеві.

Однак ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» вважає зазначену постанову такою, що не відповідає нормам чинного законодавства України та правам стягувача , як стороні у виконавчому проваджені № 50427024 , а також фактичним обставинам , що мають суттєве значення.

Сторони в судове засідання викликалися належним чином , не з.явилися . заяв про відкладення розгляду справи не подавали , суд визнає їх неявку неповажною та проводить судове засідання за їх відсутності.

Судом з наданий доказів , встановлено , органом виконання судових рішень не вжито всіх передбачених законом заходів щодо примусового виконання виконавчого листа суду, виданого 16,02.2016 року у даному виконавчому провадженні, що призвело до винесення незаконної, на думку банку, постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15.01.2018 року, оскільки державним виконавцем не передано виконавчий документ для подальшого виконання , а як похідним не здійснено вихід за місцем реєстрації боржника, не перевірено майнового стану боржника, не вчинено дій щодо розшуку майна, на яке можливо було звернути стягнення, не направлено запитів до всіх органів державної влади, які відповідно до законодавства володіють відповідною інформацією.

Відповідно до ст.124 Конституції України рішення суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на дату винесення постанови державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду, є постанова державного виконавця.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону(стаття 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

15.01.2018 року державним виконавцем на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 50427024.

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Також частиною 2 вказаної статті передбачено, що державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як передбачено ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З огляду на наведені вище норми законодавства банк вважає, що бездіяльність органу виконання судових рішень (невчинення всіх передбачених законом заходів), а саме: нездійснення виходу за місцем реєстрації боржника, невчинення дій щодо розшуку майна, на яке можливо було звернути стягнення, ненаправлення запитів до всіх органів державної влади, які відповідно до законодавства володіють відповідною інформацією, призвело до невиконання судового рішення у даній справі.

За змістом статей 1, 8 Конституції України Україна є правовою державою. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Законом України № 475/97 від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція ) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюється Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

Відтак, присуджені до стягнення рішенням у даній справі грошові кошти, є майном в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, мирне володіння яким з моменту винесення наведеного рішення гарантується статтями 1, 8, 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

При цьому в рішеннях у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 року та «Ясіуньєне проти Латвії» від 06.03.2003 року Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване першим реченням частини першої ст.1 Протоколу №1.

Тоді як у даному випадку невиконання судового рішення призводить до порушення забезпечення права позивача на мирне володіння відповідним майном, гарантованим ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

За таких обставин бездіяльність головного державного виконавця по вжиттю заходів з розшуку майна боржника по виконавчому провадженню № 50427024 є неправомірною, що в свою чергу, призвело до винесення незаконної, на думку ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15.01.2018 року по виконавчому провадженню № 50427024

Частиною першою ст.127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» стало відомо про постанову від 15.01.2018 року по виконавчому провадженні № 50427024, тільки 26.02.2018 року з листа - відправлення рекомендованого пересилання з штрихкодовим ідентифікатором № 178, що підтверджується витягом з офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта» по категорії штрихкодовий ідентифікатор №

Згідно з п. «а» ч. 1, 2 ст.449 ЦПК України, який регламентує, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

А тому кінцевим строком подачі скарги на дії або бездіяльність державного виконавця, а саме постанову від 15.01.2018 року по виконавчому провадженні № 50427024, вважають, що закінчується 08.03.2018

Скаржник підставами оскарження зазначає бездіяльність органу виконання судових рішень (невчинення всіх, передбачених законом, заходів), а саме: нездійснення виходу за місцем реєстрації боржника, невчинення дій щодо розшуку майна, на яке можливо було звернути стягнення, ненаправлення запитів до всіх органів державної влади, які відповідно до законодавства володіють відповідною інформацією.

Відповідно до ст.18 Закону України № 1404-УІІІ виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.18 Закону № 1404-VIII державним виконавцем не подано запити до Пенсійного фонду України - про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи; про осіб- боржників, які отримують пенсії; до Державної фіскальної служби України - про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями ,до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта відомості щодо нерухомого майна боржника , наявності транспортних засобів за боржником , до Головного управління Держгеокадастру у Одеській області щодо наявності земельних ділянок.

Суд дослідивши матеріали вскарги приходить до наступного. Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що дії головного державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Одеській області, ОСОБА_3 не у повній мірі відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що є підстави для скасування зазначеної вище постанови.

Правилами ст.447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії, чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнення судового збору за розгляд судом даної скарги не передбачено.

На підставі наведеного вище та керуючись статтями 127, 258-260, 263, 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

постановив:

Скаргу задовольнити.

-визнати поважними причини пропуску строку на подання скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.01.2018 року по виконавчому провадженню №50427024 та поновити їх.

-визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Розділянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеській області ОСОБА_1 по вжиттю заходів з розшуку майна по виконавчому провадженню №50427024;

-скасувати постанову головного державного виконавця Розділянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 15.01.2018 року по виконавчому провадженню №50427024;

-зобов'язати головного державного виконавця Розділянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеській області ОСОБА_1 провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа Розділянського районного суду Одеської області виданого 16.02.2016 року у справі №511/2965/15ц у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

-зобов'язати головного державного виконавця Розділянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеській області ОСОБА_1 відновити виконавче провадження №50427024.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом 15 днів із дня її проголошення або безпосердньо до апеляційного суду Одеської області..

Суддя : Панчук А. І