РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Красновський В.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ПрАТ Страхова компанія «Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, обґрунтувавши його тим, що 24.08.2016 року о 21.30 год. ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Херсоні по вул. Гірського при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Потьомкінською, не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність була застрахована в СК «Україна», яка перебуває в стані банкрутства, наданий відповідачем страховий поліс № АІ 5587621 має статус «Поліс може бути визнаний недійсним». Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.10.2016 року ОСОБА_4 було визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. В судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину визнав в повному обсязі. З метою визначення розміру матеріального збитку він звернувся до ФОП ОСОБА_5, який є субєктом оціночної діяльності. Згідно звіту № 122 про оцінку автомобіляPeugeot НОМЕР_3, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля склав 106550,40 грн. Крім майнової йому було заподіяно також і моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000 грн. В обґрунтування зазначив, що в результаті ДТП він отримав емоційний стрес, адже неправомірні дії мали пряму загрозу його життю та здоровю, пошкодженням належного йому автомобіля, що призвело до зміни звичайного ритму його життя. Просить стягнути з ОСОБА_4 суму матеріального збитку в розмірі 106550,40 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., та стягнути судові витрати.

Позивач та відповідач в судове засідання не зявилися, надали повноваження представникам.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у звязку з необґрунтованістю, вважала експертне дослідження таким, що не відповідає вимогам законодавства та не можу бути належним доказом.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

24.08.2016 року о 21.30 год. гр. ОСОБА_4, керуючи а/м ToyotaCorolla, д.н.НОМЕР_4, в м. Херсоні по вул. Гірського при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Потьомкінська, не надав переваги в русі а/м Peugeot 207, д.н.НОМЕР_5, який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.10.2016 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину визнав в повному обсязі.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ОСОБА_6 є власником автомобіля НОМЕР_2, сірого кольору, 2008 року випуску.

Згідно звіту № 112 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу від 10.11.2016 року вартість матеріальної шкоди, спричиненої власникуавтомобіля Peugeot 207, реєстраційний номер НОМЕР_5, сірого кольору, 2008 року випуску, становить 106550,40 грн., який суд взяв за основу, оскільки відповідач заперечуючи проти визначення експертом шкоди не надав належних доказів, незважаючи на розяснення судом приписів ст. 12 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 7 ( v0007700-94 ) від 08.07.94, N 11 (v0011700-94) від 30.09.94, N 15 (v0015700-98) від 25.05.98, N 9 (v0009700-03) від 24.10.2003) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Системний аналіз положень ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов'язок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як розяснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до вимог ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено спричинення ОСОБА_3 матеріальних збитків внаслідок механічного пошкодження автомобіля Peugeot 207, реєстраційний номер НОМЕР_5, на загальну суму 106550,40 грн., а також те, що особою винною в пошкодженні автомобіля є ОСОБА_4, що визнається ним, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити, що відповідно до п.п.3,4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовних заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як розяснено в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За вимогами ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено законом або договором.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням моральних страждань позивача, суд вважає, що на користь позивача стягненню підлягає відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 94% у сумі 1095,57 грн.

На підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, керуючись ст.ст. 12-13,76-79, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_6, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_7, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 106 550,40 грн. та 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_6, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_7, сплачений судовий збір у розмірі 1095,57 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскарженев апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В.Прохоренко