Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 695/852/15-ц

провадження № 61-4151св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 7 грудня 2015 року в складі судді Савенка В. Г. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року в складі суддів: Міщенка С. В., Сіренка Ю. В., Трюхана Г. М.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (далі - СТОВ «Прогрес») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі поновленим та зобов'язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що 23 квітня 2009 року між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого останній передав позивачу в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5452 га, яка знаходиться у районі с. Скориківка Золотоніського району Черкаської області, строком до 31 грудня 2014 року.

До спливу строку договору оренди від 23 квітня 2009 року відповідно до умов земельного законодавства СТОВ «Прогрес» надіслало на адресу ОСОБА_2 лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди (два екземпляра). Орендодавець у місячний термін вищезазначені документи не розглянув та у вказаний термін не надіслав на адресу позивача заперечень щодо поновлення договору оренди землі. Орендар продовжив користуватися спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і вдруге надіслав орендодавцю лист, в якому повідомив про поновлення договору від 23 квітня 2009 року та просив підписати угоду про поновлення відповідного договору. Листом від 19 лютого 2015 року ОСОБА_2 повідомив СТОВ «Прогрес» про те, що він заперечує проти поновлення договору оренди земельної ділянки.

Оскільки СТОВ «Прогрес» добросовісно виконувало умови попереднього договору оренди, останнє продовжило використовувати земельну ділянку після спливу строку попередньої оренди, а відповідач протягом січня 2015 року не надіслав СТОВ «Прогрес» листа про заперечення у поновленні цього правочину, то договір оренди землі від 23 квітня 2009 року є поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені.

На підставі викладеного СТОВ «Прогрес» просило договір оренди землі від 23 квітня 2009 року, укладений між ОСОБА_2та СТОВ «Прогрес», зареєстрований у Золотоніському міськрайонному відділі Черкаської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - Золотоніський МВР Черкаської РФ ДП «ЦДЗК») 26 квітня 2010 року, визнати поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені; зобов'язати ОСОБА_2 вчинити дії щодо укладення із СТОВ «Прогрес» додаткової угоди щодо поновлення указаного договору оренди землі від 23 квітня 2009 року.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 7 грудня 2015 року позов задоволено. Договір оренди землі від 23 квітня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Прогрес», зареєстрований у Золотоніському МВР Черкаської РФ ДП «ЦДЗК» 26 квітня 2010 року, визнано поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були ним передбачені. Зобов'язано ОСОБА_2 вчинити дії щодо укладення із СТОВ «Прогрес» додаткової угоди про поновлення договору оренди землі від 23 квітня 2009 року, зареєстрованого у Золотоніському МВР Черкаської РФ ДП «ЦДЗК» 26 квітня 2010 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач у визначений законом та спірним договором строк надіслав відповідачу лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі та два примірника проекту додаткової угоди, проте останній у місячний строк не надіслав на адресу орендаря заперечень щодо поновлення договору оренди землі. СТОВ «Прогрес» продовжило користуватися спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а ОСОБА_2 протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав позивачу листа про заперечення проти поновлення договору оренди, а тому наявні правові підстави для застосування норм статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення спірного правочину на новий строк.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що зібраними по справі доказами підтверджено факт належного виконання позивачем умов договору оренди, дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, ненадіслання орендодавцем у встановлений законом строк відмови у поновленні договору, укладення орендодавцем договору оренди з іншим орендодавцем, а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення договору оренди землі від 23 квітня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Прогрес», на новий строк.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у позивача не виникло переважного права на поновлення договору оренди на новий строк, оскільки він не надіслав відповідачу повідомлення про намір продовжити договір оренди на новий строк відповідно до умов цього правочину та вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», а земельна ділянка вибула з володіння позивача.

У червні 2016 року СТОВ «Прогрес» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що позивач належним чином виконував взяті на себе зобов'язання за договором оренди, претензій зі сторони відповідача не надходило, маючи намір продовжити договір оренди до закінчення строку його дії, орендар надіслав орендодавцю відповідний лист-повідомлення та два екземпляра проекту додаткової угоди, які були підписані позивачем, проте відповідач у місячний строк не надав відповіді та не повернув підписані договори. Крім того, СТОВ «Прогрес» продовжило користуватися спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди від 23 квітня 2009 року, а ОСОБА_2 протягом січня 2015 року не заперечував проти поновлення договору оренди та використання вказаної вище земельної ділянки.

26 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,5452 га, яка розташована у районі с. Скориківка Золотоніського району Черкаської області.

Між СТОВ «Прогрес» та ОСОБА_2 23 квітня 2009 року укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого останній передав позивачу в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5452 га, яка розташована у районі с. Скориківка Золотоніського району Черкаської області, строком до 31 грудня 2014 року.

Сторонами у пункті 8 договору оренди від 23 квітня 2009 року погоджено переважне право СТОВ «Прогрес» на поновлення договору оренди землі на новий строк за умови направлення не пізніше ніж за 30 днів повідомлення про намір продовжити його дію.

Враховуючи вищевказані умови договору оренди землі від 23 квітня 2009 року, СТОВ «Прогрес» надіслало на адресу ОСОБА_2 лист-повідомлення від 1 грудня 2014 року про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди, які отримані останнім 10 грудня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач у місячний термін не розглянув надісланий позивачем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди та у вказаний термін не надіслав на адресу позивача заперечень проти поновлення договору оренди землі.

Встановлено, що СТОВ «Прогрес» продовжило користуватися спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі, а ОСОБА_2 протягом одного місяця після закінчення строку цього договору (січень 2015 року) не надіслав листа-повідомлення про заперечення проти поновлення договору оренди землі.

11 лютого 2015 року СТОВ «Прогрес» вдруге надіслало ОСОБА_2 лист, в якому просило підписати угоду про поновлення договору оренди землі на новий строк.

Установлено, що ОСОБА_2 18 лютого 2015 року уклав договір оренди спірної земельної ділянки з дочірнім підприємством «Агрофірма «Іскра».

Листом від 19 лютого 2015 року, тобто з порушенням визначеного статтею 33 Закону України «Про оренду землі» строку, ОСОБА_2 повідомив СТОВ «Прогрес» про те, що він заперечує щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 23 квітня 2009 року.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, СТОВ «Прогрес» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого спірним договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

За змістом статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

У частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

Стаття 764 ЦК України передбачає такий правовий механізм, як поновлення договору найму, який зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, установивши, що позивач належним чином користувався земельною ділянкою, до закінчення строку дії договору оренди направив відповідачу лист-повідомлення про поновлення вказаного правочину на новий строк та продовжував користуватися цією земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди, ОСОБА_2 не заперечив щодо поновлення договору оренди земельної ділянки як через місяць з моменту отримання вказаного вище листа-повідомлення, так і через місяць після закінчення договору оренди, дійшов обґрунтованого висновку, що конклюдентні дії СТОВ «Прогрес» свідчать про намір останнього скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі, строк дії якого закінчився, що підтверджує наявність правових підстав для визнання договору оренди землі від 23 квітня 2009 року, укладеним між ОСОБА_2 та СТОВ «Прогрес», поновленим на новий строк.

Суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази в їх сукупності, надали їм належну правову оцінку, виконали всі вимоги цивільного судочинства та дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивач направив відповідачу лист-повідомлення про поновлення договору оренди на новий строк та проект додаткової угодилише 4 грудня 2014 року, оскільки з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що вказаний лист-повідомлення було направлено 1 грудня 2014 року.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 7 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик