Справа № 214/5789/16-ц
2/214/743/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Хомініч С.В.,

секретар судового засідання Горбунова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/5789/16-ц

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

треті особи без самостійних вимог на боці відповідача: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, опікуном якого є ОСОБА_5,

про визнання заповіту недійсним,

за участю:

представника позивача ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_6 (довіреність ННС 612919 від 15.05.2018),

від відповідача: ОСОБА_7 (договір про надання правової допомоги від 22.11.2016, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №0849),

від третьої особи ОСОБА_3: ОСОБА_7 (довіреність ВСЕ № 582962 від 31.10.2015)

СУТЬ СПОРУ:

13.10.2016 позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 від 07.04.2014, складений на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрований у реєстрі за № 832.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його батько ОСОБА_8 07.04.2014 склав заповіт, згідно якого усе належне йому майно заповів сестрі ОСОБА_2 18.02.2016 спадкодавець ОСОБА_8 помер. На час складання заповіту його батькові виповнилося 57 років. Починаючи з 2012 року він почав сильно хворіти, проходити курси стаціонарного лікування у лікарських закладах міста декілька разів на рік. З грудня 2012 року батько осліп на ліве око, в нього зявилася слабкість, двічі відмічалася втрата свідомості. У лютому 2013 батька госпіталізували до неврологічного відділення 4 міської лікарні м. Кривого Рогу з явним погіршенням стану. За період лікування у батька зявилися порушення у поведінці: він почав заговорюватися, не впізнавав родичів. Лікарями було встановлено ступніть порушення свідомості оглушення, дезорієнтованість у подіях, часі, просторі. Було виявлено менінгеальні знаки ригідність мязів потилиці, правосторонній геміпарез. В період з 19.02.2013 по 18.05.2013 ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька інфекційна лікарня № 1» з діагнозом: Церебральний токсоплазмоз. Важка течія. Невмококове ураження центральної нервової системи. Специфічна енцефалопатія. На фоні цих хвороб у батька виникли психічні порушення у вигляді галюцинацій, маячних розладів, депресій і т.д. В 2014 році батько знову проходив курси медичного лікування з приводу зазначених хвороб. Вважає, що його батько через стійкий розлад здоровя не момент підписання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому складений ним заповіт на імя ОСОБА_2 є недійним.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Представник позивач ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вказала, що батько позивача важко хворів, мав психічні розлади. Тому на день складання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідач ОСОБА_2 в ході судового розгляду суду показала, що померлий ОСОБА_8 є її батьком, який почав хворіти з 2013 року та помер у віці 58 років. Позивач це його син та її брат з боку батька. Знає, що під час складання заповіту батько до нотаріуса приходив сам. Вперше потрапив до лікарні в лютому 2013 року. Потім його перевели до іншої лікарні в кардіологічне відділення лікарні №9. А в кінці травня 2013 року його виписали з інфекційного відділення лікарні №9. Коли їй було 16 років, брат побив батька і пішов з дому. Потім періодично спілкувалися. З 2010 року усі звязки було розірвано. Батько в 2004 році оформив перший заповіт на квартиру на її користь, а у 2014 році склав другий заповіт на все майно лише їй. Після смерті батька брат неодноразово погрожував їй та її сімї. У батька ще є один син, йому зараз 8 років. Батько вів підприємницьку діяльність. Психічних розладів у нього не було. На обліку не перебував. Проти задоволення позову заперечувала.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вказав, що заповіт складений згідно діючого законодавства. Померлий ОСОБА_8 висловив свою волю залишити все своє майно донці. Експерт своїм висновком підтвердив, що на день складання заповіту ОСОБА_8 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Окрім цього, ОСОБА_8 займався підприємницькою діяльністю. Що саме по собі вказує на його дієздатність.

Третя особа ОСОБА_3 до судового засідання не зявися, надав письмову заяву ( а.с. 76), згідно змісту якої вказав, що заперечує проти позовних вимог. Зазначив, що в той день посвідчуючи заповіт, він діяв тільки в рамках закону та в інтересах ОСОБА_8 в у нього не було жодних сумнівів щодо дієздатності та волевиявлення заповідача. ОСОБА_8 особисто подав йому заяву, яку написав власноручно, в якій прохав посвідчити від його імені заповіт на імя його доньки ОСОБА_2 Також у цій заяві повідомив, що у нього є син ОСОБА_1, але його воля заповісти усе майно лише донці, і що він психічно не хвора людина, повністю дієздатний і психотропні ліки не вживає.

Представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_7 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Опікун третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5, до судового засідання не заявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Вважала позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню (а.с. 114).

За клопотанням відповідача судом допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_9 допитаний в судовому засіданні суду показав, що знає ОСОБА_8 з 2004 року, були з ним друзями. Ходив до нього у лікарню. Він був в адекватному стані, але трохи забалакувався. Було відомо, що він переписав квартиру ОСОБА_2. Про заповіт він не говорив. Лежав 4 міській лікарні із-за хвороби серця. Це було приблизно в 2012-2013 році. У 2014 році вони продовжували товаришувати. Допомагавав йому вести справи у господарському суді. Спілкувався з ним до дня його смерті. Знає, що ОСОБА_8 має ще малолітнього сина.

Свідок ОСОБА_10 допитаний в судовому засіданні суду показав, що в 2008-2009 роках познайомились із ОСОБА_8 В 2014 році взяли в оренду приміщення у торговому центрі поряд з ним. В травні 2015 року орендували приміщення, яке належало ОСОБА_8 Він займався оплатою електроенергії за будівлю. Якщо він не міг приїхати за платою за оренду приїжджала його донька ОСОБА_2, якій він довіряв. Коли знаходився на лікуванні у 2015 році усім займалася донька. Характеризує його як товариського, приємного, розумових відхилень не було.

07.11.2016 ухвалою суду відкрито провадження по справі (а.с. 15).

07.12.2016 та 06.07.2017 ухвалами суду витребувано докази по справі (а.с. 26-27, 63-64).

17.05.2018 ухвалою суду призначена посмертна судово-психіатрична експертиза та зупинено провадження по справі (а.с. 180-182).

08.10.2018 ухвалою суду поновлено провадження по справі (а.с. 187-188).

Вислухавши думку учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач по справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії ІІІ-КИ №352353 (а.с. 7)

18.02.2016 ОСОБА_8 помре, що видно з копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №670123 (а.с. 7).

За життя ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробив заповіт, який посвідчений 07.04.2014, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3, відповідно до якого усе майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та взагалі, все заповів ОСОБА_2 (а.с. 10).

25.07.2016 позивач ОСОБА_11 звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_8 (а.с. 9).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті.

Статтею 1234 ЦК України унормовано, що право на заповіт має фізична особа з повною вільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частинами першою-третьою та п'ятою вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 218-235 ЦК України визначено окремі підстави недійсності правочину.

Відповідно до положень статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

У цій справі ухвалою від 17.05.2018 за клопотанням представника позивача у відповідності до статті 105 ЦПК України призначено судово-психіатричну експертизу (посмертну), проведення якої доручено експертам Комунального закладу "Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня" Дніпропетровської обласної ради" (а.с. 180-182).

Згідно з висновком посмертної судово-психіатричної експертизи Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради" від 02.08.2018 № 14 ОСОБА_8 за життя на момент підписання заповіту від 07.04.2014 на будь-який психічний розлад не страждав. За своїм психічним станом у той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 184-186).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що були давно знайомі з ОСОБА_8 товаришували, та жодних розумових відхилень у нього не помічали.

Крім того, суд приймає до уваги, надані відповідачем податкові декларації за 2011, 2012, 2013 роки (а.с. 123-132) та попередній договір щодо укладення договору оренди (основного договору) земельної ділянки в майбутньому від 14.11.2013 (а.с. 117-118), розрахунки орендної плати від 14.11.2013 (а.с. 119), додаткову угоду №2/14 до договору про постачання електричної енергії від 25.02.2014 (а.с. 120), ОСОБА_9 приймання передачі (повернення) земельної ділянки від 12.12.2014 (а.с .121). Які, кожен окремо та в своїй сукупності, свідчать про ту обставину, що ОСОБА_8 за життя займався підприємницькою діяльністю, укладав договори, мав зобовязання, то б то повністю усвідомлював значення своїх дій.

Надана позивачем медична документація на а.с. 11-12, 33-35, 46, 47, 48, 85, 92 свідчить про наявність хвороб у спадкодавця ОСОБА_8, однак не є свідченням того, що у останнього був психічний розлад, в результаті якого він не міг усвідомлювати свої дії під час складання заповіту.

Що також спростовується висновкам посмертної судово-психіатричної експертизи № 14 від 02.08.2018, а тому суд не приймає їх до уваги.

Таким чином, в судовому засіданні не була встановлена абсолютна неспроможність ОСОБА_8 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому в позові про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставіст. 41 Констиуції України, ст.ст. 3, 11, 13, 15, 319, 321, 1216, 1218 ЦК України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позивних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на боці відповідача: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4, опікуном якого є ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник позивача: ОСОБА_6, РНОКПП НОМЕР_2, адреса місця знаходження: вул. П. Глазового, 18/83, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП невідомий, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник відповідача: ОСОБА_7, адреса місця знаходження: вул. В. Великого, 36/44, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Третя особа: приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, адреса місця знаходження: вул. В. Великого, 51/40, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Третя особа: ОСОБА_4, опікуном якого є ОСОБА_5, РНОКПП невідомий, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повний текст рішення по справі складено та підписано 05 грудня 2018 року.

Суддя Хомініч С.В.