Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 369/10003/16-ц

провадження № 61-6214св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року у складі судді Пінкевич Н. С. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Журби С. О., Сержанюка А. С.,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України на його користь заборгованість на загальну суму 282 186,89 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що він з 11 жовтня 2005 року до 08 липня 2014 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснював підприємницьку діяльність.

22 вересня 2009 року між ним та відповідачем укладено договір, за умовами якого Асоціація міжнародних автомобільних перевезень України надає послуги по забезпеченню перевізника необхідною інформацією і матеріалами для здійснення перевезень вантажів за процедурою МДП. Перед отриманням першої книжки МДП перевізником надається асоціації фінансова гарантія, яка вноситься на рахунок у гривнях у безготівковій формі за курсом Національного банку України на день перерахунку в розмірі 8 000,00 дол. США. Також має сплачуватись додаткова гарантія в розмірі 1 000,00 дол. США у гривнях за курсом Національного банку України на день перерахунку за використання перевізником залучених транспортних засобів.

Зазначав, що він виконав умови договору у повному обсязі. Після закінчення 27 місяців із дня отримання останньої книжки МДП, він отримав право на повернення фінансової гарантії у тому ж розмірі, що ним було внесено, а саме: 9 000,00 дол. США, що станом на 05 вересня 2016 року становить 229 463,10 грн.

Проте Асоціація автомобільних перевізників України надіслала акт звірки розрахунків станом на 01 лютого 2016 року на суму 71 212,10 грн, тобто 2 555,50 дол. США.

Вважає, що відповідач порушив умови укладеного договору, його права на повернення коштів у відповідному розмірі. Тому окрім основного боргу відповідач має сплатити інфляційні втрати та 3 % річних.

Посилаючись на наведені вище обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України фінансову гарантію в розмірі 71 212,10 грн, інфляційні втрати в розмірі 10 491,95 грн, три відсотки річних у розмірі 1 241 грн, усього 82 944,95 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при врегулюванні питань повернення фінансової гарантії підлягають застосуванню положення Посібника для користувача книжки МДП, що діють станом на момент спливу 27 місяців із дня отримання останньої книжки МДП, використаної для перевезення.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач зобов'язаний повернути перевізнику гарантію допуску через 27 місяців із дня отримання останньої книжки МДП, використаної для перевезення, у сумі внесених коштів, еквівалентній 8 000,00 дол. США на дату повернення гарантії.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема статей 180, 188 ГК України, статей 534, 533 ЦК України, та порушення норм процесуального права, а саме: статті 367 ЦПК України, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України подала заперечення, у яких просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_3 та залишити без змін оскаржувані судові рішення як такі, що ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що, підписавши договір та декларацію зобов'язань, позивач прийняв на себе зобов'язання дотримуватись вимог Статуту асоціації та розділу 20 Посібника для користувача книжок МДП, яким урегульовано порядок допуску перевізників до системи МДП, порядок внесення та повернення учасниками фінансових гарантій.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 369/10003/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 цього ж кодексу якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суди встановили, що 22 вересня 2009 року між Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України (далі - АсМАП України) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір № 72201, згідно з пунктом 1.1 якого Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України надає послуги по забезпеченню перевізника необхідною інформацією і матеріалами для здійснення перевезень вантажів за процедурою МДП.

Відповідно до пункту 3.2 договору перевізник, у тому числі, зобов'язаний виконувати умови Декларації зобов'язань транспортної компанії по допуску до митної системи МДП та дозволу на користування звичайними книжками МДП, а також Посібника для користувача книжок МДП.

Згідно з пунктом 4.1 договору перед отриманням першої книжки МДП перевізником надається АсМАП України фінансова гарантія (гарантія допуску), яка вноситься у гривнях на рахунок АсМАП України в безготівковій формі за курсом Національного банку України на день перерахунку в розмірі не менш 8 000,00 дол. США.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що гарантія допуску повертається перевізнику через 27 місяців із дня отримання останньої книжки МДП, використаної для перевезення.

На виконання умов договору фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 40 032,50 грн на підставі платіжного доручення від 18 вересня 2009 року. Протягом дії договору були внесені кошти на загальну суму 73 400,35 грн.

08 жовтня 2013 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було отримано від відповідача останню книжку МДП.

20 грудня 2013 року до АсМАП України звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_3 із заявою про припинення членства в АсМАП України з 01 грудня 2013 року.

Згідно з повідомленням Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 08 липня 2014 року внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

У встановлений договором строк відповідач обов'язок щодо повернення фінансової гарантії (гарантії допуску) у повному обсязі не виконав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що на рахунок АсМАП України ним перераховано суму, еквівалентну 8 000,00 дол. США (в порядку пункту 4.1 договору) та еквівалент 1 000,00 дол. США (в порядку пункту 4.8 договору), у зв'язку з чим просив стягнути на його користь заборгованість на загальну суму 282 186,89 грн, яка складається із 229 463,10 грн - основного боргу (еквівалент суми 9 000,00 дол. США), 12 391,01 грн - індексу інфляції, нарахованого на суму заборгованості за період із 08 січня 2016 року до 31 жовтня 2016 року, та 5 601,36 грн - 3 % річних за період із 01 серпня 2016 року до 31 жовтня 2016 року на суму основного боргу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, застосувавши положення статті 533 ЦК України, дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню внесені ним кошти у гривні з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних на загальну суму 82 944,95 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту АсМАП України є договірним об'єднанням, яке створене з метою постійної координації господарської діяльності підприємств, що об'єдналися для роботи, в тому числі в системі МДП, і діє на підставі Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів України.

Основним документом, який регулює організацію та практичне виконання перевезень по системі МДП, встановлює права, обов'язки та відповідальність Гарантійного об'єднання, яким є відповідач, та перевізника, як учасника Гарантійного об'єднання, є Митна конвенція про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП 1975 року), яка набула чинності для України 11 жовтня 1994 року згідно із Законом України «Про участь України у Митній конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП 1975 року» від 15 липня 1994 року № 117/94-ВР).

Відповідно до статті першої Конвенції МДП року термін «гарантійне об'єднання» означає об'єднання, визнане митними органами договірної сторони гарантом для осіб, які використовують процедуру МДП.

Із метою реалізації перевізниками та гарантійними об'єднаннями вимог Конвенції МДП, МСАТ розробив Посібник для користувача книжок МДП, в якому роз'яснюються особливості системи МДП і надаються роз'яснення для перевізників щодо роботи в системі МДП.

Відповідно до п. 8.1. Розділу 20 Посібника для користувача книжок МДП, фінансова гарантія (гарантія допуску), внесена учасником АсМАП, повертається йому через 27 місяців із дня отримання ним останньої книжки МДП. Аналогічна норма також міститься і в пункті 4.3 договору.

Порядок повернення учасниками відповідача гарантійної суми встановлено розділом 8 «Порядок повернення учасниками Асоціації гарантійної суми» Розділу 20 Посібника для користувача книжок МДП. Зокрема, пунктом 8.1 визначено, що кошти, які були внесені в іноземній валюті, повертаються в національній валюті України - гривні за курсом Національного банку України на дату повернення гарантії допуску. Кошти, що були внесені в національній валюті України - гривні, повертаються в національній валюті у тій же сумі, в якій вони були внесені.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши, що останню книжку МДП ОСОБА_3 отримав 08 жовтня 2013 року і право на повернення фінансової гарантії у нього виникло 08 січня 2016 року, дійшов правильного висновку про те, що саме на цю дату (на момент спливу 27 місяців з дня отримання останньої книжки МДП, використаної для перевезення) мають застосовуватися положення Розділу 20 Посібника для користувача книжок МДП, що регулюють її повернення, і позивачу мають бути повернуті внесені ним кошти у гривні.

Аргументи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Підписавши договір та Декларацію зобов'язань, позивач взяв на себе зобов'язання дотримуватись вимог Статуту Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України та Розділу 20 Посібника для користувача книжок МДП, що закріплено в пунктах 3.1, 3.2 договору.

Інші аргументи касаційної скарги також не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та висновків судів, які відповідно до статті 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, оцінили докази у їх сукупності та ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило