КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 369/8820/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2877/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

20 листопада 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року у справі за поданням Головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві про примусове входження до житла боржника ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року старший державний виконавець Голосіївського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві звернулася до суду з поданням про примусове входження до житла боржника ОСОБА_5, посилаючись в обґрунтування подання на те, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження ВП №54554836 по примусовому виконанні виконавчого листа №752/21227/13 від 18 квітня 2014 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 7430806,85 грн.

22 серпня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

18 грудня 2017 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та внесено відомості до реєстру обтяжень.

16 березня 2018 року державним виконавцем на адресу боржника направлено виклик, згідно якого боржника зобов'язано з'явитись до відділу 23 березня 2018 року о 09 год.00 хв. та надати пояснення з приводу невиконання рішення суду.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що за боржником зареєстрована ? частина будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначив, що 11 квітня 2018 року державним виконавцем до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області направлено доручення про здійснення опису майна боржника, а саме ? частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 з метою опису ? частини будинку, провести опис не виявилось можливим у зв'язку з відсутністю боржника дома.

25 травня 2018 року державним виконавцем здійснено повторний вихід за вказаною адресою та встановлено, що провести повторний опис не виявилось можливим у зв'язку з тим, що мешканці будинку не відчинили двері та не надали доступ державному виконавцю провести виконавчі дії, щодо проведення опису вищевказаного майна.

У зв'язку із викладеним, просила суд надати дозвіл на примусове проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_1 для проведення опису ? частини будинку з подальшою реалізацією з метою задоволення вимог стягувача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року подання залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій простить ухвалу скасувати та постановити нову про надання дозволу державному виконавцю на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_5 для проведення опису ? частини будинку з подальшою реалізацією з метою задоволення вимог стягувача передбачених Законом України «Про виконавче провадження», вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві знаходиться виконавче провадження ВП №54554836 по примусовому виконанні виконавчого листа №752/21227/13 від 18 березня 2014 року, виданого Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 7430806,85 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 6890 грн.

22 серпня 2017 року постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 54554836.

18 грудня 2017 року головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві винесена постанова про арешт майна боржника та внесено відомості до реєстру обтяжень.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 16 березня 2018 року доручено проведення опису та арешту домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

24 травня 2018 року о 20 год. 00 хв. старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1, та встановлено, що провести опис не виявилось можливим у зв'язку відсутністю боржника дома. Також зазначено, що зі слів сусіда по АДРЕСА_2, який відмовився називатись, мешканці в будинку мешкають та проживають весь час.

25 травня 2018 року о 20 год. 00 хв. старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області здійснено повторний вихід за вказаною адресою та встановлено, що провести повторний опис не виявилось можливим у зв'язку з тим, що мешканці будинку не відчинили двері та не надали доступ державному виконавцю провести виконавчі дії, щодо проведення опису вищевказаного майна.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів того, яким чином боржник чинить перешкоди у проведенні виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1,якщо там не проживає.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні подання про проникнення до житла, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості отримання боржником постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника.

Також апелянтом не надано доказів, що державним виконавцем направлялися повідомлення боржнику про здійснення виходу до житла, а боржник був повідомлений про необхідність забезпечення доступу державному виконавцю до житла з метою його опису.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що державним виконавцем не надано суду належних доказів ухилення від виконання рішення суду та перешкоджанню ним державному виконавцю у здійсненні виконавчих дій та обґрунтовано відмовив у задоволенні подання державного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до житла.

Враховуючи викладене,колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні подання державного виконавця.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді