Справа №647/570/18
Провадження № 2-о/647/30/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2018 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Кириленко М.О.,

за участю секретаря Пелюховської Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Бериславі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Бериславський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про встановлення факту народження дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, у якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Сімферополь у його дружини ОСОБА_2 та у нього народилася донька в Державній бюджетній установі охорони здоров'я «Сімферопольський клінічний пологовий будинок №2». Факт народження у нього та дружини, з якою він перебуває у шлюбі з 01.08.2017 року, підтверджує медичним свідоцтвом про народження серія 35 №029162 від 07.11.2017 року зразка Російської Федерації. Після отримання довідки про народження доньки вони виїхали на материкову Україну. При зверненні до органів РАЦС про видачу свідоцтва про народження дитини, з'ясувався той факт, що по наданим їм документам про народження дитини в АР Крим вони не зможуть зареєструвати дитину в органах РАЦС, так як документи видані ім'ям Російської Федерації, а вони не мають юридичної сили на території України.

В зв'язку з викладеним, просив встановити факт народження дитини жіночої статі, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Сімферополь АР Крим у подружжя громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Каховка Херсонської області та громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Новоолександрівка Каланчацького району Херсонської області.

У судове засідання заявник не з'явився, згідно наданої заяви просив справу розглянути у його відсутність, підтримав заявлені вимоги.

Від заінтересованої особи Бериславський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання надійшл заява про розгляд справи у відсутність представника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила, суд вважає можливим справу розглянути у її відсутність.

Дослідивши надані докази, що містяться у справі, суд вважає, що уточнені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

З копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що вона народилася у м. Каховка Херсонської області, є громадянкою України.

З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що він народився у с. Новоолександрівка Каланчацького району Херсонської області, є громадянином України.

01 серпня 2017 року у Каланчацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області між громадянином України ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, прізвище дружини після шлюбу ОСОБА_2, актовий запис №46.

З копії медичного свідоцтва про народження серія 35 №029162 від 07.11.2017 року, виданого Державній бюджетній установі охорони здоров'я «Сімферопольський клінічний пологовий будинок №2» ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 о 11 годині 45 хвилини у неї народилася дитина жіночої статі у місті Сімферополь, на ньому міститься печатка Російської Федерації.

Бериславський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області 29.11.2017 року відмовив ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації народження.

Згідно до роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.10 відповідно до п.4 ст.273 ЦПК України суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлене в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадського стану. Тобто факт народження, реєстрації шлюбу може бути встановлений у порядку особливого провадження за умови наявності у минулому актового запису.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я , який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному КМУ. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

У відповідності до статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Питання щодо можливості використання як доказів документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасового окуповані території України, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії(Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження та реєстрації шлюбу особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток приймаються до уваги судом та оцінюваються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає можливим, враховуючи документ, виданий владою тимчасово окупованої території України - медичного свідоцтва про народження дитини, встановити факт дитини жіночої статі у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт народження дитини жіночої статті, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 о 11 годині 45 хвилин у місті Сімферополь АР Крим у подружжя громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Каховка Херсонської області та громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с. Новоолександрівка Каланчацького району Херсонської області

Рішення суду в частині реєстрації народження підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О.Кириленко