Справа № 524/4236/18
Провадження №2/524/1816/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді - Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання Крижановської Я.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У червні 2018 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1. За вказаною вище адресою також зареєстрований її колишній зять ОСОБА_2, який не проживає у вказаній квартирі з 29.10.2010 року року. Особистих речей відповідача у квартирі немає, відповідач жодним чином не піклується про утримання житлового приміщення, платежів не сплачує.
Позивач просить суд задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою № 17 по просп. Лесі Українки, 26 в місті Кременчуці, Полтавської області.
Позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, справу слухати без її участі.
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, справу просив слухати без його участі.
Ухвалою судді від 26.06.2018 року у справі відкрито провадження.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради від 26.03.2004 року, квартира № 17 по просп. Лесі Українки (колишній просп. 50 років Жовтня), 26 в місті Кременчуці, Полтавської області, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_3.
За даною адресою, окрім ОСОБА_1 та членів її родини, зареєстровано також місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є колишнім чоловіком ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_3 доньки позивача.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.01.2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

З 29.10.2010 року відповідач не проживає в даній квартирі без поважних причин.

На теперішній час відповідач за вказаною адресою не проживає, не несе інших витрат по утриманню квартири, особистих речей у помешканні не має. ОСОБА_2 виїхав в інше помешкання, де на даний час і проживає.

Факт непроживання ОСОБА_2 у вищевказаному помешканні з 29.10.2010 року по теперішній час підтверджується актом про не проживання ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 366М від 25.05.2018 року.

Внаслідок реєстрації місця проживання відповідача, порушені права позивача як власниці квартири.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин.

При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб.

Згідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивач надала суду розрахунок понесених нею судових витрат, які складаються із судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 1 500 грн. 00 коп., а всього 2 204 грн. 80 коп.

Враховуючи вище викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 2 204 грн. 80 коп.

Відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити .

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) таким, що втратив право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою № 17 по просп. Лесі Українки, 26 в місті Кременчуці Полтавської області.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2) сплачений нею судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 05.11.2018 року.

Суддя