Постанова

Іменем України

12 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 389/3416/15-ц

провадження № 61-3480св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року у складі головуючого судді Берднікової Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року у складі колегії суддів:

Бубличенко В. П., Сукач Т. О., Франко В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 05 січня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір без номера, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір складається з підписаної відповідачем заяви, Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня

2010 року № СП-2010-256, та тарифів банку, які викладені на банківському сайті, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та порядку, встановленому договором. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки позивачу 21 січня 2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 40 000 грн.

Відповідач на порушення умов договору зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим станом на 02 серпня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 64 609,55 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 35 916,18 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 24 440,53 грн, заборгованості за пенею та комісією - 700,00 грн, а також штрафів відповідно до пунктів 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 3052,84 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача разом із судовими витратами.

Заочним рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 25 грудня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 64 609,55 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 лютого 2016 року заяву ОСОБА_3 про скасування заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2015 року та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Відповідач ОСОБА_3 з позовом не погодився та на заперечення зазначив, що дійсно співробітники відділення банку заповнювали анкету-заяву, коли він оформлював зарплатну картку, однак кредитний договір він не підписував та не просив встановлювати йому кредитний ліміт. Враховуючи, що кредитний договір не укладався у письмовій формі, вважає його нікчемним, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з

ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 35 916,18 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відсутній договір між банком і відповідачем на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредит про всяк випадок», Умови і правила надання банківських послуг не містить підпису ОСОБА_3, відсутні інші письмові докази, які б вказували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, таким чином, банком не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин. Разом з тим відповідач отримав від банку кошти, цей факт ОСОБА_3 не заперечувався, та останній стверджував, що кошти не повернув через те, що строк повернення не був визначений, а банк не пред'являв вимоги про повернення коштів.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено. Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, враховуючи, що судом застосовані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносин та відповідають фактичним обставинам справи.

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 серпня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, про що свідчить його підпис на заяві-анкеті. Крім того, відповідач погашав заборгованість за кредитом, що свідчить про визнання останнім суми заборгованості разом з процентами, тобто вважає, що наявні кредитні правовідносини між сторонами, отже, є правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача неустойки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У грудні 2016 року від ОСОБА_3 надійшли заперечення на вищевказану касаційну скаргу, в яких відповідач просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що рішення є законними та обґрунтованими, ухваленим із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права на підставі всебічно з'ясованих обставин справи, а доводи касаційної скарги є безпідставними і такими, що не спростовують правильного висновку суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану цивільну справу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення з огляду на таке.

Судом установлено, що 05 січня 2011 року відповідач ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у

ПАТ КБ «ПриватБанк», за змістом якої він погодився з тим, що вказана заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг, затверджений наказом від 06 березня

2010 року № СП-2010-256, та тарифів банку, які викладені на сайті банку, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Відповідно до зазначеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 40 000,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 02 серпня 2015 року становить 64 609,55 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 35 916,18 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 24 440,53 грн, заборгованості за пенею та комісією - 700,00 грн, а також штрафів відповідно до пунктів 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, штраф (процентна складова) - 3052,84 грн.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскільки у справі відсутній договір на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредит про всяк випадок», Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_3, крім того відсутні жодні інші письмові докази, які б указували на те, що сторони погодили істотні умови договору кредиту щодо суми кредиту, строку його повернення та розміру процентів, тому відсутні правові підстави для того, щоб стверджувати про існування між сторонами кредитних правовідносин, а отже, між сторонами виникли інші зобов'язальні правовідносини, і стягненню з відповідача підлягає лише сума у розмірі 35 916,18 грн, яка є позикою.

Однак із указаними висновками судів першої і апеляційної інстанцій не можна погодитися виходячи з наступного.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 60 ЦПК України2004 року встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на положення вищенаведених норм, висновок суду про відсутність між сторонами кредитних правовідносин не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки судами встановлено і це не заперечується сторонами, що відповідач підписав анкету-заяву, тобто прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві, отже, факт наявності кредитних правовідносин між сторонами доведений належним чином.

З урахуванням наведеного висновок суду про те, що у справі відсутній договір на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредит про всяк випадок», а Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_3, спростовується наявними у справі матеріалами, а саме: розрахунком заборгованості (а. с. 7), з якого вбачається, що отримавши кредит, відповідач тривалий час здійснював його часткове погашення. Крім того,

ОСОБА_3 зазначав, що отримані від банку кошти він не повернув через те, що строк повернення не був визначений і банк не пред'являв вимоги про повернення коштів.

Вищевикладене свідчить про те, що вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли неправильного висновку про відсутність між сторонами кредитних правовідносин, оскільки анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між відповідачем та банком договір, таким чином, ОСОБА_3, отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов'язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима не виконав.

Також судом касаційної інстанції враховано, що судами попередніх інстанції не надано належної оцінки заяві ОСОБА_3, що міститься в матеріалах справи

(а. с. 129), у якій відповідач визнає позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 35 916,18 грн. Таке визнання заборгованості за тілом кредиту свідчить про існування між ним та банком кредитних відносин.

Отже, суди на порушення норм процесуального права не встановили дійсних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, що у свою чергу в силу вимог статті 412 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позову.

Вимоги про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 916,18 грн підлягають задоволенню, оскільки підтверджені належними доказами та визнані відповідачем. Одночасно зі стягненням заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 24 440,53 грн, на підставі частини першої статті 1054 ЦК України та умов, укладеного між сторонами договору.

Оскільки заборгованість із відповідача стягується в судовому порядку, що свідчить про неналежне виконання останнім своїх зобов'язань за договором, тому наявні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору. Вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею, комісією та штрафом підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг, клієнт платить банку за кожним випадком порушення пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

У той же час, згідно з пунктом 2.1.1.7.6 цих Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом.

Зміст наведених положень Умов та правил надання банківських послуг свідчить про те, що вони передбачають за одні і ті ж порушення застосування як пені, так і штрафу, тобто різних видів цивільно-правової відповідальності. Оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає лише пеня в розмірі 700 грн. Стягнення лише пені, яка є меншою, ніж штраф, забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів сторін з огляду на загальну суму стягнення на користь позивача та дозволить реалізувати забезпечувальну функцію пені.

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення та переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено частково, то в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, а саме:

1 218,00 грн - за подання позовної заяви (а. с. 1, 2); 1 339,80 грн - за подання апеляційної скарги (а. с. 139); 1 461,60 грн - за подання касаційної скарги, а всього - 4 019,40 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 серпня

2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 січня 2011 року б/н у розмірі 61 056,71 грн, яка складається з: 35 916,18 грн - заборгованість за кредитом, 24 440,53 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 700,00 грн - заборгованість за пенею та комісією. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 218,00 грн, за подання апеляційної скарги - 1 339,80 грн, за подання касаційної скарги - 1 461,60 грн, а всього стягнути 4 019,40 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик