Провадження № 22-ц/772/681/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 рокуСправа № 127/25832/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Короля О.П. у приміщенні суду м. Вінниця, повний текст складено 29 січня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про вселення, -

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, у якому просила вселити її в квартиру під номером 59 в будинку № 24 по вул. Замостянській у м. Вінниця.

Позов мотивовано наступним.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 06.09.2016 визнано квартиру АДРЕСА_1 обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідач проживає у спірній квартирі разом із дружиною, яка не є співвласником квартири. Позивача в квартиру він не пускає, ключів не дає.

Іншого житла у ОСОБА_3 немає. Згоду на вселення дружини відповідача ОСОБА_5, позивач не надавала.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_3 звернулась до суду для захисту своїх порушених прав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема, оскаржуваним рішенням суд не захистив право власника нерухомого майна, і це право є абсолютним. Решта мотивів скарги аналогічні мотивам позову.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 06 вересня 2016 року, визнано квартиру АДРЕСА_1 обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-АМ №179527, 22 липня 2016 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_5

У висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна від 21 лютого 2017 року №961, виданого КП «Вінницьке МБТІ», вказано, що квартира № 59 за адресою: вул. Замостянська 24, має площу 33,8 кв. м, житлова площа - 18,0 кв. м, за технічними показниками даний об'єкт не може бути поділено.

Актом від 05 вересня 2017 року № 7113, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО» підтверджується, що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та його дружина - ОСОБА_6

ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з травня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довела порушення її прав щодо володіння, користування та розпорядження квартирою. Крім того, позивач обрала неналежний спосіб захисту при зверненні до суду.

Апеляційний суд, розглянувши апеляційну в межах її доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується з рішенням суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наданими позивачем доказами вищезгадане рішення Апеляційного суду Вінницької області та Акт, складений представниками ВРС ТОВ «ЖЕО», підтверджується лише право позивача на спірну квартиру як співвласника та факт її непроживання в цій квартирі.

Твердження позивача про чинення їй перешкод з боку відповідача у користуванні спірною квартирою, не підтверджено жодним доказом.

Навпаки, апелянт не спростувала заперечення відповідача про наявність в неї іншого житла квартири АДРЕСА_2, що підтверджується самою позивачкою в позові із зазначенням місця її проживання за вказаною адресою.

Також позивач не підтвердила своє бажання на вселення в спірну квартиру, так як судом першої інстанції встановлено намір позивача реалізувати свою частку в спірній квартирі, про що не заперечував представник позивача.

Висновки апелянта про те, що суд не захистив право позивача, як власника, яке гарантоване Конституцією, в даному випадку є безпідставними.

Хоча частиною другою ст. 317 ЦК України стверджується, що на зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна, однак, відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Встановлені обставини, а саме, те, що спірна квартира є однокімнатною та не підлягає поділу, те що в цій квартирі позивач не проживає і має намір відчужити свою частку у цій квартирі підтверджує висновок суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача про чинення перешкод з боку відповідача для її вселення та про наявність порушеного права користування спірною квартирою.

Крім непорушності права власності, яке передбачене ст. 321 ЦК України, є ще обовязок власника, який полягає в тому, що при здійсненні своїх прав власник зобовязаний додержуватись моральних засад суспільства та не шкодити іншим особам (ст. 319 ЦК України).

В даному випадку, позивач, яка має інше місце проживання, знаючи що в спірній квартирі, яка є однокімнатною та неподільною, проживають відповідач разом зі своєю новою сімєю, і яка має намір відчужити свою частку в даній квартирі, бажаючи вселитись в квартиру не придатну для проживання всім разом, виходить за межі здійснення свого права, так як вчиняє дії, що порушують права інших осіб. Тому висновок суду першої інстанції про невірний спосіб захисту свого права - права власності співвласника однокімнатної квартири, з огляду на характер спірних правовідносин, на думку колегії суддів є вірним.

Враховуючи все вищевказане, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий: Т.Б. Сало

Судді: О.Ю. Береговий

ОСОБА_7

Повний текст складено 27 квітня 2018 року

Згідно з оригіналом:

Суддя: Т.Б. Сало