Єдиний унікальний номер судової справи 487/5508/18
Провадження № 22ц/812/133/18
Доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 листопада 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання - Цуркан І.І.,

за участю представника особи, яка не брала участі у справі- Лазаренка Р.М.,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2018 року, яка постановлена під головуванням судді Щербини С.В. при вирішенні питання про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и л а

22 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики.

Одночасно з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що призведе до не ефективного захисту порушення його прав, ОСОБА_4 просив забезпечити позов шляхом накладання арешту на належну відповідачеві квартиру АДРЕСА_2 та заборонити здійснення будь-яких реєстраційних дії, пов'язаних з реєстрацією права власності щодо цього нерухомого майна.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2018 року заяву задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на праві власності, заборонено будь- яким особам здійснювати будь-які дії, пов'язанні з реєстрацією права власності щодо цього нерухомого майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, як особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на те, що суд першої інстанції розглядаючи заяву про забезпечення позову не звернув увагу на те, що належна ОСОБА_5 на праві власності квартира обтяжена іпотекою на його користь, а він не був повідомлений про можливість участі у справі в якості третьої особи, застосовані заходи забезпечення позову є порушенням приписів Верховного суду України, просив оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для нового розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що вона задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Представник ОСОБА_3 у суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити у її задоволенні, залишивши ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач, відповідач та особа, яка подала апеляційну скаргу у судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

У силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які до суду не з'явилися.

Ухвалою судді апеляційного суду Миколаївської області від 13 вересня 2018 року дану скаргу було залишено без руху для сплати ОСОБА_3 судового збору.

26 вересня 2018 року на виконання даної ухвали ним надано квитанцію №17782894 від цієї ж дати.

Указами Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів», ліквідовано апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Суддів апеляційного суду Миколаївської області переведено на роботу на посадах суддів Миколаївського апеляційного суду.

У порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Миколаївського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися до суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів, може в майбутньому утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з такого.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р."Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справі про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В той же час, судом під час винесення ухвали від 23 серпня 2018 року вказані вимоги закону в повній мірі виконані не були. Зокрема, судом не було встановлено чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Не було з'ясовано судом також обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно виник спір, який витікає із договору позики. Сума, яку просить стягнути позивач становить 553 933 грн.60 коп.

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 21 серпня 2018 року, ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі -продажу від 06 лютого 2008 року.

Отже, нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, а самеквартиру АДРЕСА_2 і належить на праві власності ОСОБА_5, не є предметом позову по даній справі, так як позов заявлено про стягнення грошових коштів.Під час виконання рішення про задоволення такого позову боржник у разі відсутності у нього коштів для виконання рішення, згідно ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження" має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. При накладенні арешту на будинок він фактично позбавляється такого права. Слід врахувати також те, що відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження" звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Але матеріали справи не містять даних про відсутність коштів, що перебувають на рахунках відповідача у банках чи інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України та іншого рухомого чи нерухомого майна.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд також не з'ясував, чи наявні обтяження третіх осіб щодо цього нерухомого майна та чи перебуває це нерухоме майно в іпотеці, а відтак не з'ясував питання про те, чи вжиття судом заходів забезпечення позову позбавить можливості іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, чи накладення арешту на майно шляхом заборони його відчуження, не порушить законні права та інтереси третіх осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що вказана квартира є предметом іпотеки. Іпотекодержателем даного майна спочатку був ВАТ «Кредитпромбанк». На час постановлення оскаржуваної ухвали іпотекодержателем є ОСОБА_3 відповідно до договору №545/к купівлі-продажу майнових прав від 24 травня 2018 року, укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк» і ці обставини були суду відомі.

Оскільки позивач не є іпотекодержателем, а іпотекодержатель - ОСОБА_3, то на підставі ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» має пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

На думку колегії суддів постановленням оскаржуваної ухвали порушуються права та законні інтереси ОСОБА_3, як іпотекодержателя нерухомого майна, щодо якого вживались заходи забезпечення позову. За такого висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову ОСОБА_4 за рахунок іпотечного майна, є необґрунтованим.

Враховуючи те, що суд не звернув уваги на те, що вжиті заходи зачіпають та порушують права ОСОБА_3 як іпотекодержателя квартири, належна відповідачеві квартира не є предметом даного спору та не з'ясовано наявність іншого майна ( грошових коштів, рухомого майна), які належать відповідачеві, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали про задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Положення ст.374 ЦПК України не передбачають, в даному випадку, направлення справи до суду першої інстанції для нового розгляду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, та постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Разом з тим, позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову із обґрунтуванням обставин належними доказами та з обранням способу забезпечення позову відповідному заявленим позовним вимогам.

Керуючись ст. ст.367, 368, 376, 381, 382ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2018 року скасувати і прийняти нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді О.О. Данилова

В.В. Коломієць

____________________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.