Ухвала

11 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 301/288/15-ц

провадження № 61-15910ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз», третя особа - Управління соціального захисту населення Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визнання боргу недійсним, стягнення коштів та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у 1999 році вона провела природний газ за власні кошти та зареєструвала газові прилади.

Оплату за газ здійснювала за розрахунковою книжкою. 05 вересня 2014 року на її адресу направлено попередження від ПАТ «Закарпатгаз» про можливе припинення газопостачання у зв'язку із заборгованістю у розмірі 1 288, 45 грн.

Зазначала, що відповідачем не враховано наявність у будинку конвекторів, пільг, неправильно розраховано субсидію та не проведено звірку заборгованості, тому, збільшивши у грудні 2015 року розмір позовних вимог, просила задовольнити позов та визнати недійсним борг у розмірі 1 288, 45 грн; стягнути з відповідача на її користь та віднести у розрахунки за газ кошти у розмірі 2 758 грн, які складаються із коштів за пільги «дітям війни», які на її думку незаконно недораховані їй із квітня 2012 року до жовтня 2014 року в сумі 1 347 грн; субсидії з листопада 2013 року по березень 2014 року у сумі 569 грн, а також «незаконно вкрадених» в неї 842 грн в результаті неправильної, на її думку, ціни на газ у 2015 році. Також просила стягнути судові витрати у розмірі 1 605 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Останньою постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2016 року змінено. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю.

02 березня 2018 року ОСОБА_1 подано до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 07 лютого 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила указане судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні її позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 2 758 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762Ч500=881 000).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз», третя особа - Управління соціального захисту населення Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визнання боргу недійсним, стягнення коштів та судових витрат відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак