ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/235/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: представника позивача Сірочук І.В.,

представника відповідачів ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/14559/17 за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2018 року (суддя Логінова С.М., повне судове рішення складено 13 липня 2018 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У липні 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (тепер - АТ «Райффайзен Банк Аваль», далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 11 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №014/3271/82/570, згідно з умовами якого наданий кредит у сумі 90000 доларів США із сплатою 14% річних за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 6.1. ст. 6. кредитного договору надання кредиту здійснювалося у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника, що підтверджується випискою по рахунку та меморіальним валютним ордером №0Т4914630 від 11 квітня 2008 року.

В порушення умов договору ОСОБА_7 не здійснював щомісячно погашення кредиту і сплату процентів ануїтетними платежами згідно з графіком, який є невід'ємною частиною договору.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника 03 квітня 2009 року з ОСОБА_7 була укладена додаткова угода №014/3271/82/570/1, відповідно до якої тимчасово на строк з 03 квітня 2009 року по 02 квітня 2010 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 11% річних. Після 02 квітня 2010 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки, передбаченої пунктом 1.2.1. кредитного договору.

З метою зменшення фінансового навантаження на ОСОБА_7 18 червня 2009 року з ним була укладена додаткова угода №014/3271/82/570/2, згідно з якою з 18 червня 2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику.

Станом на 19 липня 2017 року заборгованість за кредитним договором складає: 173899,93 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 45064018,03 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом - 97791,70 доларів США, що еквівалентно 2535753,13 грн;

- заборгованість за відсотками -102202,92 доларів США, що еквівалентно 2650137,76 грн;

- заборгованість по пені -1537905,31 доларів США, що еквівалентно 39878126,14 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 квітня 2008 року з ОСОБА_8 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку Банку передано житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 399,0 кв.м та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Тому, позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором у сумі 97 791,70 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 2535754,13 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_8, шляхом реалізації на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2018 року в позові відмовлено.

АТ «Райффайзен Банк Аваль», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Вважає, що сплив позовної давності не є підставою для припинення зобов'язання. Суд не врахував, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). Вказаним Законом не передбачено такої підстави припинення іпотеки як сплив позовної давності до вимог кредитора за основним зобов'язанням.

У засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала апеляційну скаргу, представник відповідачів визнав її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 11 квітня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №014/3271/82/570, згідно з умовами якого останньому наданий кредит у сумі 90000 доларів США із сплатою 14% річних за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 6.1. статті 6. кредитного договору надання кредиту здійснювалося у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника, що підтверджується випискою по рахунку та меморіальним валютним ордером №0Т4914630 від 11 квітня 2008 року.

Взяті на себе за договором зобов'язання ОСОБА_7 належним чином не виконував.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника 03 квітня 2009 року між Банком і ОСОБА_7 була укладена додаткова угода №014/3271/82/570/1, відповідно до якої тимчасово на строк з 03 квітня 2009 року по 02 квітня 2010 року (включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 11% річних. Після 02 квітня 2010 року проценти за кредитом розраховуються на підставі процентної ставки, передбаченої пунктом 1.2.1. кредитного договору.

З метою зменшення фінансового навантаження на ОСОБА_7 18 червня 2009 року з ним була укладена додаткова угода №014/3271/82/570/2, згідно з якою з 18 червня 2009 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у зв'язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Позичальник зобов'язався здійснити погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів, що є додатком до цієї угоди, з кінцевим терміном погашення 11 квітня 2018 року.

Останній платіж з погашення відсотків за кредитом здійснений ОСОБА_7 18 січня 2010 року.

Заборгованість за кредитним договором станом на 19 липня 2017 року складає 173899,93 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 45064018,03 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом - 97791,70 доларів США, що еквівалентно 2535753,13 грн;

- заборгованість за відсотками -102202,92 доларів США, що еквівалентно 2650137,76 грн;

- заборгованість по пені -1537905,31 доларів США, що еквівалентно 39878126,14 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 квітня 2008 року між позивачем і ОСОБА_8 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку Банку передано житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 399,0 кв.м та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував пропущенням позивачем позовної давності.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 1 і ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна повна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

На підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що Банк відповідно до умов кредитного договору змінивши у 2010 році строк виконання основного зобов'язання, був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати, коли дізнався про порушення свого права, а з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся лише у липні 2017 року, тобто зі спливом встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку, про застосування якого заявлено відповідачем ОСОБА_7 у квітні 2018 року.

Проте, при визначенні початку перебігу строку позовної давності (з дати постановлення ухвали суду 18 вересня 213 року про залишення позову Банку без розгялду) суд припустився пмилки, але це не призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У пунктах 9.1. і 9.3. статті 9. кредитного договору визначено, що у разі невиконання або неналенжого виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі зі сплатою усіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом, пеню та штрафи відповідно до цього договору.

Позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення заборгованості за цим договором протягом не більше ніж 30 календарних днів з моменту її пред'явлення. У разі невиконання позичальником цієї вимоги кредитор має право звернути стягнення за іпотечним дговором.

Вимога позивача про дострокове виконання ОСОБА_7 грошових зобов'язань за кредитним договором №014/3271/82/570 від 11 квітня 2008 року датована 26 січня 2010 року (а.с.133) і надано строк до 25 лютого 2010 року здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені відповідно до умов договору.

Отже, відповідно до умов договору строк виконання основного зобов'язання був змінений, а тому у позичальника виникло зобов'язання виплатити суму кредиту в повному обсязі до 25 лютого 2010 року.

Змінивши строк виконання основного зобов'язання, Банк був зобов'язаний пред'явити позов протягом трьох років від дати, коли дізнався про порушення свого права, тобто з 25 лютого 2010 року - дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання.

У березні 2010 року позивач пред'являв позов до ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 99225,64 доларів США.

Заочним рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 липня 2010 року позов задоволено (а.с.20-21). Ухвалою цього ж суду від 19 липня 2011 року заочне рішення скасовано.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18 вересня 2013 року позовна заява Банку залишена без розгляду з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а.с.104).

Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

З позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом у сумі 97791,70 доларів США, що еквівалентно 2535753,13 грн, позивач звернувся лише у липні 2017 року, тобто зі спливом встановленого статтею 257 ЦК України трирічного строку, про застосування якого заявлено відповідачем.

У зв'язку з наведеним апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови в позові з мотивів пропуску позовної давності.

Твердження Банку в апеляційній скарзі, що судом не враховано передбачені діючим законодавством підстави припинення іпотеки не заслуговують на увагу, оскільки підставою відмоваи в позові є пропущення строку позовної давності, а не припинення іпотеки.

Звернення позивача до суду у липні 2017 року з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором висновок суду першої інстанції не спростовує.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай