Справа № 161/1590/18
Провадження № 2/161/1358/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 квітня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу, позовні вимоги мотивуючи тим, що 20 січня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 у борг кошти в сумі 100000 грн. Зазначену суму коштів, відповідач зобовязався повернути не пізніше 20 квітня 2017 року у місті Ковелі. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується борговою розпискою, яка була написана ОСОБА_2 власноручно в присутності свідків. Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання даного спору, шляхом пред'явлення вимог про добровільне повернення боргу, однак відповідач відмовлявся в його поверненні, з поясненням причини відсутності коштів. Тому позивач, на підставі вищенаведеного, а також враховуючи п. 7 даного договору позики, в якому зазначено, що у разі несвоєчасного повернення позивачу суми боргу, відповідач зобовязаний буде сплатити штрафні санкції у розмірі 30 % від суму боргу, просить суд стягнути з ОСОБА_2 в її користь борг в розмірі 140 996 грн., відповідно договору позики укладеного між сторонами 20 січня 2017 року, який складається з: 100 000 грн. основної суми боргу, 30 000 грн. штрафу за порушення строку грошового зобовязання, а також 8 670 грн. суми інфляційних нарахувань на суму боргу та 2 326 грн. суми нарахованих 3 % річних на суму боргу, як це передбачено законодавством. Окрім зазначеного, просить стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати.

Представник позивача до початку судового розгляду надав суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обємі. Також не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявився. На його адресу (згідно довідки УДМС України у Волинській області (а.с. 22)) судом надсилалися судові повідомлення (а.с. 24-26, 32-34, 39-41) з зазначенням дати, часу та місця розгляду справи. Будь-яких інших заяв, клопотань на адресу суду від ОСОБА_2 не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач також не надав.

За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, вважає можливим розглядати справу у заочному розгляді відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 20 січня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 (як позикодавцем) та ОСОБА_2 (як позичальником) позивачем надано, а відповідачем отримано у власність 100 000 грн., які останній зобовязався повернути до 20 квітня 2017 року в місті Ковелі. Пунктом 7 даного договору позики визначений розмір штрафної санкції у разі несвоєчасного повернення позичальником боргу, який становить 30% від суми боргу (а.с. 9).

Крім того, в матеріалах справи міститься розписка дана ОСОБА_2 ОСОБА_1, згідно якої підтверджується факт отримання відповідачем боргу в сумі 100 000 грн., в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 10).

Статтею 509 ЦК України визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Правилами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відповідно до ч. 1 ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, позивачем надано розрахунок індексу інфляції за період з 21 квітня 2017 року по 29 січня 2018 року з якого вбачається, що сума інфляційних нарахувань становить 8 370 грн. Тому, а також з урахуванням трьох проценти річних від простроченої суми, яка становить 2 326 грн. (а.с. 12-13), у відповідача перед позивачем, станом на день предявлення позову, загальна сума боргу становить 140 996 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З ст. 1048 ЦК України вбачається, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Також необхідно звернути на ст. 625 ЦК України, якою встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 в її користь боргу в розмірі 140 996 грн., відповідно договору позики укладеного між сторонами 20 січня 2017 року підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1409 грн. 97 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) борг в загальній сумі 140996 (сто сорок тисяч девятсот девяносто шість) грн. 00 коп., що складається з: 100 000 (сто тисяч) грн. основної суми боргу, 30 000 (тридцять тисяч) грн. штрафу за порушення строку грошового зобовязання, 8670 (вісім тисяч шістсот сімдесят) грн. суми інфляційних нарахувань на суму боргу та 2326 (дві тисячі триста двадцять шість) грн. суми нарахованих 3 % річних на суму боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) судовий збір в сумі 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 97 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено 27 квітня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_5