Справа №278/782/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особі-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою, якою просить накласти арешт в межах ціни позову - 49773,70 грн на грошові кошти фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1), які розміщені на її банківському рахунку № 4505, відкритому в ЖФКБ «Приват Банк», МФО 311744, а також на будь-якому іншому її банківському рахунку, виявленому державним виконавцем, в тому числі, відкритому після винесення ухвали суду про забезпечення позову.

Дослідивши зазначену заяву, суд дійшов такого.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України передбачено право суду за заявою учасника справи вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Одним із видів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову, є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у звязку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином (ч. 4 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З огляду на наведене, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що грошові кошти, котрі розміщені на рахунку № 4505, відкритому в ЖФКБ «Приват Банк», МФО 311744, на які позивач просить накласти арешт, належать саме відповідачу та не повязані з її господарською діяльністю або з отриманням нею зазначених у ч. 4 ст. 150 ЦПК України виплат, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову має бути відмовлено.

Крім того, суд, з огляду на п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, зазначає про неможливість накладення арешту на кошти, які будуть виявлені в майбутньому, оскільки під час забезпечення позову має бути зазначено на які саме кошти слід накладати арешт та де вони перебувають.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 149, 150 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особі-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік