Провадження № 22-ц/773/689/18 Категорія: 44 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Вергуна Т.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, яка була приватизована у встановленому законом порядку. Крім неї, співвласниками вказаної квартири також є її мати ОСОБА_7, син ОСОБА_8 та племінниця ОСОБА_1, яка є дочкою відповідача ОСОБА_1

Зазначає, що на даний час вона та її син проживають в м. Києві, хоча зареєстровані у спірній квартирі, а відповідач ОСОБА_1 часто приїздила до матері та своєї дочки, хоча проживала окремо у своєму житлі.

Проте на даний час сестра ОСОБА_1 та її співмешканець ОСОБА_5 не впускають позивача до квартири, а матір ОСОБА_7 помістили до психлікарні, зі слів якої стало відомо, що відповідачі їй погрожували, створили нестерпні умови співжиття, влаштовують сварки та скандали.

Вважає, що оскільки відповідачі не є наймачами квартири та проживають у ній самовільно без дозволу всіх співвласників, порушуючи при цьому правила співжиття та чинять перешкоди власникам житла в користуванні житлом, то вони підлягають виселенню із займаного жилого приміщення.

Просила суд виселити відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідачів на її користь судовий збір.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1. Стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав.

Позивач ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявність підстав для виселення відповідачів зі спірної квартири. Крім того, ОСОБА_3 не представила доказів того, що ОСОБА_5 проживає у спірній квартирі.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 4 листопада 1999 року, виданого згідно з розпорядженням відділу по приватизації житлового фонду № 385-р від 4 листопада 1999 року і зареєстрованого у відділі по приватизації житлового фонду під № 385-р/20, квартира АДРЕСА_1, яка приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2005 року постановлено встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_8 кімнату площею 11,7 кв.м. та 11,7 кв.м. з балконом. Виділити в користування ОСОБА_7 та ОСОБА_1 кімнати площею 9,2 кв.м. та 17,6 кв.м. з лоджією. Кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню, вбудовану шафу залишити у спільному користуванні (а.с. 42-44).

З листа Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 21 лютого 2018 року за вихідним № 3/1128 вбачається, що працівниками поліції по заяві позивача проведено перевірку у зв'язку з чим з ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду про недопустимість вчинення в майбутньому відносно ОСОБА_3 протиправних дій (а.с. 38).

Конституцією України гарантовано як право на житло, так і право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст. ст. 41, 47).

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно роз'яснень викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

При постановленні рішення суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які свідчили б про підставність позовних вимог, а доводи позивача ґрунтуються лише на припущеннях, у зв'язку з чим не заслуговують на увагу, також не встановлено, що відповідачі систематично руйнують чи псують жиле приміщення чи використовують його не за призначенням, систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

ОСОБА_3 не надано жодних доказів застосування до відповідачів заходів впливу щодо вчинення ними дій, які роблять неможливим для позивача проживання з ними в одній квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 10, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведені вимоги процесуального законодавства суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявність підстав для виселення відповідачів зі спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування судом першої інстанції обставин проживання відповідача ОСОБА_5 у спірній квартирі не є обгрунтованими, оскільки саме на позивачеві лежить обов'язок довести перед судом обставини, викладені у позові, а суд не вправі у справі позовного провадження збирати докази з власної ініціативи .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді