Справа № 204/7666/17
Провадження № 2/204/351/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Чечелівський районний відділ ГУДМС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям цієї особи з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона є власником квартири АДРЕСА_2, де зареєстрована та проживає. Відповідач не проживає у вказаній квартирі з травня 2009 року, його речей у квартирі немає. Той факт, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, підтверджується щомісячними актами з 10 жовтня 2016 року по 15 листопада 2017 року. Відповідач відсутній у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_6 вже більше 6 місяців, отже він втратив право користування цим приміщенням. Відповідач зареєстрований в уповноваженому органі, тобто у Чечелівському районному відділі ГУДМС України в Дніпропетровській області, як мешканець квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки, відповідач фактично з травня 2009 року не проживає у вищезазначеній квартирі, то він втрати право користування, атому повинен бути знятий з реєстрації. У зв'язку з чим, позивачка звертається до суду з даним позовом.

У судове засідання позивачка не з'явилася, але від її представника до суду надійшла заява, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений на веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кулешовим Я.О., належить квартира АДРЕСА_4.

Як вбачається з довідки № 2507 від 16 листопада 2017 року, у квартирі АДРЕСА_5, зареєстровані: ОСОБА_1 та її брат - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, відповідач ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_5, не проживає з травня 2009 року, жодного разу там не з'являвся, особистих речей за даною адресою не має, що підтверджується актами про не проживання від 10 жовтня 2016 року, проведеного в складі сусідів будинку ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4, не проживає більше одного року у квартирі АДРЕСА_5, а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання третьої особи зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_6 то вона задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відтак вимога позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасною, оскільки рішення суду щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 76-78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_7) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_8), третя особа Чечелівський районний відділ ГУДМС України в Дніпропетровській області (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 22а) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям цієї особи з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою 5 у будинку 81 по вулиці Робочій у м. Дніпрі.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.О. Дубіжанська