АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/1210/17 Головуючий І інст. - Григор'єв Б.П.
Провадження № 22ц/790/399/18 Доповідач - Кісь П.В.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення простроченої суми грошового зобов'язання, яка виникла на підставі рішення, -

ВСТАНОВИВ:

22.02.2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в якому, посилаючись на положення ст.ст.22, 509, 524 та 625 ЦК України, просила стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 прострочену суму грошового зобов'язання у розмірі 47 958,61 грн., яка виникла на підставі рішення суду про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що 24.06.2007 року Комінтернівським районним судом м. Харкова винесено заочне рішення по справі № 2-4467/08 за її позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу, відшкодування збитків та моральної шкоди внаслідок залиття квартири на загальну суму 19 412 грн.

18.08.2008 року винесено додаткове рішення, яким доповнено та збільшено суму, яка підлягає стягненню з урахуванням вартості проведеної експертизи до 20550,18 грн. За вказаними судовими рішенням Комінтернівським ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області відкрито виконавче провадження.

За весь час з моменту винесення заочного рішення відповідачами рішення не виконано. У зв'язку з цим утворилась заборгованість у вигляді простроченого зобов'язання, яка, з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних, становить 47958,61 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 прострочену суму грошового зобов'язання з урахуванням 3-х відсотків річних та встановленого індексу інфляції на підставі рішення суду на загальну суму 47958 грн. 61 коп. Також суд розподілив судові витрати.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06.10.2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. (а.с.50).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи.

Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_3 вказує, що при розгляді даної справи, судом першої інстанції невірно застосовні норми матеріального права, не враховано висновки Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року по справі №6-2129цс16 від 26.04.2017 року та по справі №3-1522гс16, які є обов'язковою для застосування судом першої інстанції в силу ст. 360-7 ЦПК України. Крім того, суд не врахував, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов'язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Позивачем здійснено невірний розрахунок розміру позовних вимог, позовні вимоги викладені за межами позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, причину неявки не повідомили.

Зважуючи на приписи ст.ст. 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за їх відсутністю.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позову за таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується належними доказами та не оспорюється сторонами, що 10 жовтня 2007 року з вини відповідачів була залита водою квартира позивача і пошкоджено її майно. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.06.2008 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені. Суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму матеріальних збитків - 14243,00 грн., моральну шкоду - 5000,00 грн., судові витрати у сумі - 169,00 грн., а всього 19412,00 грн. Заочне рішення набрало законної сили.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.08.2008 року було доповнено заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.06.2008 року та стягнені витрати пов'язані з оплатою експертизи у розмірі 1138,18 грн., а всього сума яка підлягає стягненню встановлена у розмірі 20550,18 грн.

Звертаючись 22.02.2017 року до суду з позовом про стягнення простроченої суми грошового зобов'язання з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції, представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 посилався на те, що рішення суду про стягнення компенсації у сумі 20550, 18 грн. за заподіяну позивачу шкоду відповідачами з 2008 року не виконано, а відтак, з огляду на вимоги ст.625 ЦПК України, просив суд стягнути з них визначену рішенням суду суму з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції за весь цей період, а всього - 47958, 61 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обставини, посилаючись на які він обґрунтовував позовні вимоги і що ці вимоги мають бути задоволені у відповідності із законом, який регулює спірні правовідосини.

Однак з таким висновком суду, судова колегія не погоджується, з наступних підстав.

Суд розглянув справу і постановив рішення за відсутністю відповідачів та даних про отримання ними копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження, а також доказів про належне їх повідомлення про час та місце розгляду справи.

Не забезпечивши засади змагальності, суд постановив рішення на підставі позовної заяви та доданих до неї письмових доказів, які не містять достатніх даних для визначення обсягу прав та обов'язків сторін.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України (в редакції на час розгляду і вирішення справи) кожна сторона, зважуючи на засади змагальності цивільного судочинства, повинна довести, шляхом подання суду належним та допустимих доказів, ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, позивачем та його представником не надано, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо обставин виконання рішення суду за період з 2008 року і до моменту звернення з позовом у 2017 році, причин невиконання вказаного рішення суду, обґрунтованості розрахунків, даних про встановлений компетентним органом індекс інфляції, відсотки річних, розрахунку з зазначенням його складових.

Разом з тим, з наданих представником апелянтів письмових доказів вбачається, що виконавче провадження було відкрито 06.02.2017 року і закінчено 11.04.2017 року у зв'язку з його виконанням.

Крім того, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 не вірно застосував норми матеріального права, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами не на підставі договору, а на підставі виконання рішення суду і такі правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». До них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

За таких обставин рішення суду першої інстанції від 24.04.2017 року року підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Питання про розподіл апеляційний суд вирішує у відповідності до вимог ст.142 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 371, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України (в редакції закону №2147- V 111 від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2017 рокускасувати і ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення простроченої суми грошового зобов'язання, яка виникла на підставі рішення -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704 грн. у якості відшкодування судових витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.02.2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський