АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/197/17 Номер провадження 22-ц/786/130/18Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Гальонкін С.А., Хіль Л.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2017 року (час ухвалення рішення з 12.49 до 13.09; дата складання повного тексту судового рішення невідома) та додаткове рішення цього ж суду від 28.12.2017 року (час ухвалення рішення з 14.07 до 14.28; дата складання повного тексту 28.12.2017р.) у справі за позовом Полтавського обласного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Полтавський обласний центр зайнятості звернувся до суду із вказаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в розмірі 18 105,40 грн.

В обґрунтування зазначеного позову вказував на те, що відповідач в період з 14 серпня 2009 року по 28 грудня 2010 року перебувала на обліку в центрі зайнятості, їй проведено виплату допомоги по безробіттю в сумі 18 105 грн. 40 коп. В ході звірки з Державною податковою адміністрацією було встановлено, що ОСОБА_2 у період перебування на обліку працювала в ЗАТ "Страхова компанія "Провідна", у зв'язку з чим 28.12.2010 року вона була знята з обліку в центрі зайнятості та, оскільки встановлено факт подання недостовірних даних під час одержання допомоги по безробіттю, сплачені їй кошти як допомога по безробіттю підлягають стягненню відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2017 року позовні вимоги Полтавського обласного центру зайнятості задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного центру зайнятості кошти в сумі 18 105 грн. 40 коп.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 28 грудня 2017 року доповнено резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2017 року у справі за позовом Полтавського обласного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 600 грн.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду та додаткове рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що ніколи не перебувала в трудових відносинах із ЗАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА», підписи на договорі дорученні № 50023/1703/09 від 15 травня 2009 року та відповідно на додатковому договорі №1 від 19 листопада 2009 року їй не належать, що підтверджено висновком експерта НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області. Іншими доказами, зокрема довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.03.2015 року також спростовується факт укладення і виконання договору з ЗАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА». Окрім того, наполягала, що позивач звернувся до суду з пропуском строку давності.

При ухваленні додаткового рішення суд не врахував майновий відповідачки, не перевірив можливості зменшити розмір судових витрат, не повідомив її під час розгляду справи про розмір судового збору, який мав сплатити позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу Полтавський обласний центр зайнятості прохає апеляційну скаргу залишити без задоволення, стверджуючи, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та у відповідності до вимог процесуального закону дав належну оцінку зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги про відсутність оригіналу договору - доручення та додаткового договору є безпідставними, оскільки під час розгляду тотожної справи в порядку адміністративного судочинства (справа розглядалася майже сім років) відповідач мала можливість заявляти клопотання про витребування доказів, проте не скористалася цим правом, а також не пред'являла позову про визнання цих угод недійсними, хоча їй неодноразово роз'яснювалося судом про таку можливість. Щодо строків давності, то згідно спеціального закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" на такі вимоги строк давності не розповсюджується.

Відносно додаткового рішення суду позивач стверджує, що вирішення судом питання про судові витрати ґрунтується на законі.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 14.08.2009 року звернулась до Полтавського МЦЗ із заявою про надання статусу безробітного з виплатою матеріальної допомоги. В заяві зазначила, що на час постановки на облік в якості безробітної немає іншої роботи та не зареєстрована як фізична особа підприємець (а.с.8).

Наказом Полтавського МЦЗ від 14.08.2009 року №НТ090814 відповідачці надано статус безробітної та призначена допомога по безробіттю (а.с.9).

Наказом №НТ101228 від 28.12.2010 року ОСОБА_2 знято з обліку в центрі зайнятості (а.с.19).

В період перебування на обліку у центрі зайнятості ОСОБА_2 отримала допомогу по безробіттю в сумі 18 105,40 грн., що підтверджується довідкою центру зайнятості (а.с.22).

В подальшому Полтавським МЦЗ отримано інформацію про те, що відповідачка під час перебування на обліку у центрі зайнятості уклала цивільно-правовий договір із ЗАТ "Страхова Компанія "ПРОВІДНА". Відповідно до укладеного договору відповідачка працювала у ЗАТ "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" з 15.05.2009 року по 19.11.2009 року та отримала дохід в розмірі 961,53 грн. (а.с.11-15)

За результатами перевірки Полтавським МЦЗ складено наказ №379 від 28 грудня 2010 року про повернення допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_2, оскільки остання під час перебування на обліку у Полтавському МЦЗ перебувала у трудових відносинах з ЗАТ "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" з 15.05.2009 року по 19.11.2009 рік, що є порушенням чинного законодавства (а.с.19).

У добровільному порядку відповідачка незаконно отримані кошти не повернула.

У червні 2011 року Полтавський міським центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_2 незаконно виплаченої допомоги по безробіттю. Справа розглядалася в порядку адміністративного судочинства до січня 2016 року. Ухвалою ВАСУ від 26 січня 2016 року судові рішення у справі скасовані, провадження у справі закрито з підстав непідсудності цього спору адміністративному суду.

Згідно довідки ПрАТ «СК «Провідна» ОСОБА_2 у період з 15.05.2009 р. по 19.11.2009 р. за виконання послуг страхового агента на підставі договору-доручення №50023/1703/09 від 15.05.2009 року і Додаткової угоди №1 від 19.11.2009 року нарахована винагорода в сумі 961,53 грн., з якої утримано податків на суму 144,22 грн., і виплачено 817,31 коп. (а.с.16).

Про виплату зазначених коштів ОСОБА_2 повідомляється також у довідках ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.18,96,173,174).

Висновком спеціаліста НДЕКЦ при УМВС України в Полтавській області №19 від 18.01.2012 року, виготовленим у межах дослідчої перевірки, встановлено, що електрографічне зображення підпису від імені ОСОБА_3 у договорі доручення від 15.05.2009 року і додатковому договорі від 19.11.2009 року, а також підписи в документах, наданих як зразки підпису ОСОБА_3, ймовірно виконані різними особами (а.с.100-102).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані спеціальними нормативними актами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №1533-III загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

У статті 2 ЗУ "Про зайнятість населення" №803-XII зазначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані в державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.

Якщо особа забезпечує себе роботою самостійно, вона не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Пунктом 4 частини 5 статті 31 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі приховування відомостей про працевлаштування на тимчасову роботу (у тому числі за межами України) або здійснення іншої діяльності за винагороду в період одержання допомоги по безробіттю.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5.5. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.11.2000 року, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами).

Відповідно до п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №357 від 20.03.2006 року, у разі встановлення центрами зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законом порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Отже, згідно зазначених нормативних приписів підставою для стягнення з особи коштів, отриманих як допомога по безробіттю, є факт як укладення цивільно-правової угоди, так і отримання нею доходів в період одержання допомоги по безробіттю.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України (2004 року) кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виконав вимоги ст.212 ЦПК України (2004 року), належним чином дослідив надані у справу докази, яким дав правильну юридичну оцінку.

Твердження відповідача про протиправне використання її паспорта і оформлення від її імені договору доручення №50023/1703/09 від 15.05.2009 р., додаткової угоди №1 від 19.11.2009 р., нарахування та отримання коштів невідомими особами не підтверджено належними і допустимими доказами. Постановою ст.ДІМ Октябрського РВ ПМУ від 11.03.2012 р. було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ст. ст. 190,358 КК України (а.с. 26-28).

Слід погодитися з оцінкою судом першої інстанції висновку спеціаліста №19 від 18.01.2012 р., оскільки він складений з порушенням норм процесуального права та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. №53/5.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі.

У матеріалах справи відсутні докази, а відповідач не навела суду обґрунтованих доводів щодо наявності об'єктивних перешкод для заявлення нею вимоги про застосування строку давності з урахуванням, у тому числі тривалого розгляду тотожної справи в порядку адміністративного судочинства, а також тривалого розгляду цієї справи (з лютого 2017 року по листопад 2017 року).

Що стосується вирішення судом першої інстанції питання про судові витрати, то висновки суду відповідають вимогам ЦПК України (2004 року) та ЗУ «Про судовий збір».

Положеннями статті 8 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час ухвалення рішення) визначено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою звільнити від сплати судового збору.

Аналогічні положення містила і стаття 82 ЦПК України (2004 року).

З урахуванням вимог статті 11 ЦПК суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 ЗУ «Про судовий збір», з власної ініціативи.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України (2004 року) повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Матеріали справи не містять обґрунтованого клопотання ОСОБА_2 про звільнення її від сплати судового збору.

Доводи апеляційних скарг не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує скасування чи зміну судового рішення.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 14 листопада 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 28.12.2017 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1 056 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26 лютого 2018 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді С.А.Гальонкін

Л.М.Хіль

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов