Єдиний унікальний номер судової справи 489/4726/17
Номер провадження 22-ц/4812/116/18
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

19 листопада 2018 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 ухвалу, яка постановлена суддею Ленінського районного суду міста Миколаєва Кирильчуком О.І. 04 жовтня 2017 року в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок-Торг-Сервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 пред'явив вищевказаний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок-Торг-Сервіс» (далі - ТОВ «Ринок-Торг-Сервіс»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, в якому посилаючись на безпідставність та незаконність свого звільнення з посади директора ТОВ «Ринок-Торг-Сервіс», просив поновити його на посаді директора ТОВ «Ринок-Торг-Сервіс», стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня 2017 року відкрито провадження у даній справі.

Не погодившись із вказаною ухвалою, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу судді районного суду скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, визначеною відповідно до положень ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Наступною ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 11 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання Указів Президента України від 29 грудня 2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення нових апеляційних судів в апеляційних округах» та від 28 вересня 2018 року «Про переведення суддів», ліквідовано Апеляційний суд Миколаївської області та утворено новий Миколаївський апеляційний суд. Суддів Апеляційного суду Миколаївської області переведено на роботу на посади суддів Миколаївського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року розпочав роботу Миколаївський апеляційний суд.

У зв'язку із ліквідацією Апеляційного суду Миколаївської області дана справа передана до новоствореного Миколаївського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 12 жовтня 2018 року визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач - Серебрякова Т.В., судді: Галущенко О.І., Лисенко П.П.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд ухвалив його з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Пред'явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

В силу ст.107 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали судді) всі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом першої інстанції, якими є районні, районні у містах, міські та міськрайонні суди. Законодавчі акти, які по-іншому визначають суди першої інстанції щодо певних цивільних справ, відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України не можуть бути застосовані.

Питання про підсудність справ визначається ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), зокрема: розділом II - щодо справ наказного провадження; главою 1 розділу III - щодо справ позовного провадження; розділом IV - щодо справ окремого провадження; розділами VI, VII - щодо заяв (скарг) стягувача, боржника, інших учасників виконавчого провадження, заяв (подання) державного виконавця з питань, пов'язаних з виконанням судових рішень; главами 1 і 2 розділу VIII - щодо клопотань про визнання, звернення до виконання рішення іноземних судів; ст.404 - щодо заяв про відновлення втраченого судового провадження; ст. 414 - щодо справ за участю іноземних осіб.

Так, за змістом ст.109 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), яка носить загальний характер, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Водночас згідно з правилами, які врегульовані ст.110 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали), позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Аналогічні положення містяться у ст.28 чинного ЦПК України.

Відкриваючи провадження у справі на підставі позовної заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції вважав, що позов підсудний саме Ленінському районному суду міста Миколаєва, оскільки саме на його території зареєстровано місце проживання позивача та місцезнаходження відповідача.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 пред'явив позов до відповідача ТОВ «Ринок-Торг-Сервіс», місцезнаходження якого зареєстровано за адресою: будинок АДРЕСА_1, що є територією Інгульського району міста Миколаєва, та територіально підсудне Ленінському районному суду міста Миколаєва.

Окрім того, позивач звернувся із вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто позов виник із трудових правовідносин. Зареєстрованим місцем проживання позивача є квартира АДРЕСА_2, що також є територією Інгульського району міста Миколаєва.

Виходячи із вищенаведеного дана цивільна справа підсудна саме Ленінському районному суду міста Миколаєва.

В свою чергу, за відповідності позовної заяви вимогам чинного цивільно-процесуального законодавства, районний суд зобов'язаний був її прийняти та на її підставі відкрити провадження у справі, що він вірно і зробив.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що підсудність даної справи повинна визначатися з врахуванням положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки фактично позовні вимоги пред'явленні до ОСОБА_4, є помилковим, оскільки позовні вимоги пред'явленні саме до ТОВ «Ринок-Торг-Сервіс», та не має процесуального значення для визначення підсудності справи, виходячи з вимог ч.1 ст.110 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали).

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 21 листопада 2018 року