Справа № 750/9228/17 Провадження № 22-ц/795/293/2018 Головуючий у I інстанції - Рахманкулова І. П. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

треті особи: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -

місце ухвалення рішення суду - місто Чернігів

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 10 січня 2018 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3, у якому просила усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення з нього відповідача без надання йому іншого житлового приміщення. Заявлені вимоги мотивувала тим, що після померлого батька є спадкоємицею 3/10 частини вказаного житлового будинку, у якій на даний час, за попередньою згодою померлого, зареєстрований та проживає відповідач, брат померлого. Після отримання нею спадщини ОСОБА_3 втратив право на проживання у приміщенні, проте, своєю відмовою добровільно виселитись створює їй перешкоди у здійсненні свого права власності.

Рішенням від 05 січня 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив. Виселив ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Вирішив питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував положень ст. 405 ЦК України, якими встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Відповідач зазначає, що з 1975 року зареєстрований і фактично проживав у спірному будинку разом зі своїм братом ОСОБА_6, спадкодавцем та батьком позивача. ОСОБА_2 є його племінницею, а тому він являється її родичем та, як наслідок, членом її сім'ї. Оскільки він не був відсутній за місцем свого проживання понад рік, є членом сім'ї позивача та рідним братом померлого, стверджує про відсутність підстав для задоволення позову.

Вказує, що з врахуванням норм Глави 32 ЦК України «Право користування чужим майном» його право користування спірним житловим будинком є сервітутом, а тому може бути припинено виключно у випадках, передбачених ст. 406 ЦК України.

Також звертає увагу на те, що ОСОБА_2, будучи лише співвласником ідеальної частини житлового будинку, неправомірно звернулась з позовом про його виселення з усього будинку, оскільки реальний розподіл домогосподарства не проводився і конкретні приміщення позивачу не виділялися, отже, порушення саме її права відсутнє.

На думку ОСОБА_3, твердження позивача про наявність у нього іншого житла є безпідставними, оскільки успадкований ним після смерті батьків будинок є непридатним для проживання, тим більш, за станом свого здоров'я він постійно проходить лікування у м. Чернігові.

У наданому відзиві позивач, вважаючи судове рішення законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що з врахуванням положень ст. 3 СК України, ст. 64 ЖК УРСР та рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року щодо офіційного тлумачення терміну «член сім'ї», відповідач не підпадає під жодну категорію, яка б давала йому право стверджувати, що він є членом сім'ї позивача, отже, його посилання на необхідність застосування ст. 405 ЦК України є безпідставними.

ОСОБА_2 вказує також, що спірний житловий будинок за усною домовленістю з усіма співвласниками фактично поділений між ними, кожна з частин має окремі входи та обладнана окремими системами газо-, водо-, тепло- та електропостачання. Треті особи у справі, як співвласники, проти задоволення позову не заперечували.

Крім того, посилання скаржника на відсутність у нього іншого, придатного для проживання, житла жодним чином не має відношення до спору та не може впливати на вирішення позову по суті.

Третіми особами у справі відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що право на користування житловим приміщенням, яке мав відповідач, є похідним від права власності, власник житлового приміщення змінився і має намір використовувати житло для власного проживання, а відповідач не відноситься до членів сім'ї власника спірного будинку - позивача у справі. Суд констатував, що позивач, в порушення ст.ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України, не може використовувати належне їй житло, а тому, відповідно ст. 391 ЦК України, її порушене право підлягає захисту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача - ОСОБА_6 Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 листопада 2016 року спадкоємцем майна померлого є його дочка, ОСОБА_2 (а.с. 3). Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 3/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Іншими співвласниками вказаного житлового будинку є ОСОБА_4, частка власності якого становить 3/10 частин, та ОСОБА_7 (на час розгляду справи прізвище «Жукотська»), частка власності якої складає 2/5 частин домогосподарства, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 4-5).

Звернувшись до суду з вимогою про виселення ОСОБА_3, позивач зазначала, що у частині будинку, якою за усною домовленістю між співвласниками фактично користувався її батько і яку вона успадкувала після його смерті, зі згоди останнього зареєстрований та фактично проживає його брат, відповідач ОСОБА_3 Відповідач не є членом її сім'ї, добровільно виселитися з житлового будинку відмовляється, чим перешкоджає їй у здійсненні прав власника.

Згідно ч. 1 ст. 316, ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 с т. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Положеннями ст.ст. 150, 156 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, суд першої інстанції, постановляючи рішення, правильно визначив наявність передбачених законом підстав для задоволення позову про виселення ОСОБА_3, вказавши, що він не відносяться до членів сім'ї співвласника спірного приміщення ОСОБА_2 та створює своїм проживанням в ньому перешкоди позивачу у володінні належним їй житлом. Позивач, звертаючись до суду, наголошувала на тому, що ОСОБА_3 не являється членом сім'ї співвласника будинку і не посилалась на положення ст. 405 ЦК України, обґрунтовуючи заявлені до відповідача вимоги. ОСОБА_2 наголошувала на тому, що проживанням відповідача у належній їй частині будинку порушується її право власності, яке відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є визначальним і не пов'язується із часом проживання особи у будинку.

На думку колегії суддів, апеляційна скарга не містить посилань на відповідні правові підстави, які б дозволили зробити висновок про необґрунтованість заявлених ОСОБА_2 вимог. Доводи апеляції про користування ОСОБА_3 спірним житлом на підставі сервітуту є довільним тлумаченням скаржником правових норм, що регулюють питання користування чужим майном, оскільки інформація про встановлення такого сервітуту у матеріалах справи відсутня.

Твердження відповідача про неправомірність звернення лише ОСОБА_2 з позовом про його виселення у зв'язку з відсутністю реального розподілу домогосподарства не беруться до уваги, оскільки з інвентаризаційної справи № 870 на житловий будинок АДРЕСА_1, наданої на запит апеляційного суду, вбачається, що згідно висновку від 15 березня 1974 року про зміну ідеальних часток у власності між співвласниками домоволодіння ОСОБА_6, якому на праві приватної власності належала 1/3 частина будинку (на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1973 року), фактично належало в натурі у квартирі № 1 дві кімнати площею 21,5 кв.м, кухня площею 3,1 кв.м., сіні, що складало 3/10 частин будинку (а. інв. с. 73). Розмір вказаних приміщень не змінювався до цього часу, вони складають квартиру № 2, у якій на даний час мешкає ОСОБА_3 Саме з цієї квартири, як належного на праві власності житла, позивач просить виселити відповідача. Іншим співвласникам будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також фактично належать визначені приміщення будинку, які становлять відповідно 2/5 частин та 3/10 частин будинку з господарськими будівлями і складають квартири № 1 та № 3.

Тобто, станом на 1975 рік, часу, з якого відповідач був зареєстрований та проживав у належній ОСОБА_6 частині будинку, між співвласниками будинку вже був визначений порядок користування належними їм частинами домоволодіння. Зазначене не суперечить положенням ст.ст. 113, 118 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час складання вищезазначеного висновку), згідно яких володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що фактично будинок поділений між співвласниками, кожна з частин має окремі входи та обладнана окремими системами газо-, водо-, тепло- та електропостачання. Відповідач в ході розгляду справи вказаних обставин не спростував, як і не спростував того, що мешкає саме у частині будинку, яка належить позивачу на праві власності. Треті особи у справі, як співвласники, проти задоволення позову не заперечували.

Апеляційний суд вважає правильним рішення суду про необхідність виселення відповідача з усього будинку, зважаючи на те, що саме за правовстановлюючими документами останній не розподілений і ОСОБА_3 зареєстрований відповідно не у його частині, а в усьому будинку, проте констатує доведеним в ході розгляду справи порушення права власності лише ОСОБА_2, як позивача.

Є слушними викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи ОСОБА_2 відносно того, що посилання скаржника на відсутність у нього іншого придатного для проживання житла жодним чином не може впливати на вирішення спору по суті. Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, лише вірно констатував наявність у відповідача на праві власності домоволодіння в іншому населеному пункті, звернувши відповідно до викладених у ст. 2 ЦПК України завдань та основаних засад цивільного судочинства увагу на те, що таке виселення не призведе до погіршення його житлових умов.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 березня 2018 року.

Головуючий:Судді: