Справа № 147/1027/17
Провадження № 2/147/60/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2018 року Тростянецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тростянець в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Тростянецький спиртовий завод» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 19.09.2011 року по 02.06.2016 року працював на ДП «Тростянецький спиртовий завод» в охороні підприємства на посадах заступника начальника сторожової охорони, начальника сторожової охорони, охоронника та старшого охоронника. 02.06.2016 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін. 18.08.2017 року у справі №147/770/17 Тростянецьким районним судом Вінницької області було винесено судовий наказ про стягнення з ДП «Тростянецький спиртовий завод» на користь ОСОБА_1 суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 12220,53 грн. Відповідач, відрахувавши обовязкові податки і збори, сплатив суму заборгованості в розмірі 9968,01 грн. 02.10.2017 року, що підтверджується поштовим повідомленням про одержання коштів.

Проте, всупереч вимогам законодавства, за період роботи ОСОБА_1, відповідач не виплачував позивачу заробітну плату та не провів з ним остаточний розрахунок в день звільнення. Зазначив, що за позивачем зберігається право збільшення його середнього заробітку відповідно до вимог законодавства, як це передбачено п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

Таким чином, у зв'язку з тим, що з ОСОБА_1 не було проведено розрахунку, згідно вимог ст. 116 КЗпПУ, він просив суд стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 51200, 00 грн.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник не з'явилися, раніше представником позивача ОСОБА_2 було подано заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити. Окрім того, 09.02.2018 року на адресу суду відповідачем було подано заперечення, мотивоване тим, що ДП «Тростянецький спиртовий завод» позов не визнає і вважає необґрунтованим та не співмірним із заборгованістю по заробітній платі. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку зазначив, що позивачем не вірно проведений розрахунок суми компенсації та не доведено вину відповідача як того вимагає норма статті 117 КЗпП України. В обґрунтування відсутності вини ДП «Тростянецький спиртзавод» зазначив, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.03.2008 року в справі №10/47-08 розпочато справу про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, розпочата судова процедура щодо розпорядженням майном. У звязку з значною кількістю виконавчих проваджень щодо відповідача головним державним виконавцем Репенко О.С. винесено постанову про арешт коштів боржника від 15.08.2016р., вказані заходи унеможливили виконання всіх зобовязань ДП «Тростянецький спиртзавод». Виконання зобовязань відповідача щодо погашення заборгованості із заробітної плати стало можливим лише після розпорядження Арбітражного керуючого від 09.03.2017р. №02-01/254 «Про вжиття заходів з метою погашення заборгованості із заробітної плати», так станом на 06.07.2017 року відповідачем погашена значна сума заборгованості із заробітної плати в сумі 184626,43грн. Окрім того, при розрахунку середньої заробітної плати згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року №100, позивачем безпідставно включено до розрахунку мінімальний розмір заробітної плати, а не фактичний заробіток за останні два повних місяця, що передували звільненню.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_4 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Відповідно до ст. 43 ОСОБА_4 України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з вересня 2011 року працював на ДП «Тростянецький спиртовий завод».

Згідно наказу №2016-06-02-1-к від 02.06.2016 року ОСОБА_1 звільнено з 02.06.2016 року за угодою сторін, згідно п.1ст. 36 КЗпП України. В день звільнення працівнику ОСОБА_1 не було виплачено всі кошти, які було нараховано до виплати. Так, йому не була в повній мірі виплачена нарахована заробітна плата за період роботи на підприємстві.

18.08.2017 року у цивільні справі №147/770/17 Тростянецьким районним судом Вінницької області було винесено судовий наказ про стягнення з ДП «Тростянецький спиртовий завод» на користь ОСОБА_1 суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Заборгованість підприємства по заробітній платі перед працівником в сумі 9968,01 грн. була остаточно погашена 02.10.2017 року, що підтверджено видатковим чеком ВД УДППЗ «Укрпошта» (а.с.8).

Дані обставини визнаються сторонами, та підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно розяснень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині.

Відповідно до п. 20 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 було звільнено з 02.06.2016 року, у цей день він відпрацював на підприємстві 8 годин, згідно табеля змінності працівників (а.с.25), тому в цей день, згідно вимог ст. 116 КЗпП України, йому мали бути виплачені всі суми, що належать від підприємства, з утриманням при цьому податків.

Оскільки відповідач розрахувався із працівником лише 02.10.2017 року, тому згідно положень ст. 117 КЗпП України, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню.

Разом з тим, перевіряючи проведений позивачем розрахунок суми середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, судом встановлено, що при проведенні такого розрахунку позивачем допущено помилки, а саме розрахунок здійснено з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, який дорівнює 3200 грн. на місяць.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з такого.

Розрахунок середнього заробітку суд проводить згідно положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року . Відповідно до змісту п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати працівника проводиться виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Час протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. А всі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки.

Відповідно до п. 5 Порядку вбачається, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом

множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 було звільнено у червні 2016 року, тому середня заробітна плата працівника має обраховуватись виходячи із нарахованої заробітної плати за попередні два місяці, тобто за квітень та травень 2016 року.

Із наявної в матеріалах справи довідки підприємства № 299 від 12.12.2017 року (а.с. 26) ОСОБА_1 нараховано заробітну плату без врахування обовязкових податків і зборів у розмірі: за квітень 2016 року 2120,17 грн., 160 фактично відпрацьовано годин; за травень 2016 року 2326,80 грн., 160 фактично відпрацьовано годин.

Відтак, для розрахунку середнього заробітку за вказаний період слід виходити з суми 4446,97 грн. (2120,17 + 2326,80).

ОСОБА_1 перед звільненням працював на підприємстві за графіком з погодинною тарифною ставкою, тому при обрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід виходити саме з середньогодинного заробітку, що передбачено вказаними положеннями Порядку.

Згідно вищезазначеної довідки № 299 від 12.12.2017 року (а.с. 26) , ОСОБА_1 за квітень-травень2016 року відпрацьовано відповідно 160 год. та 160 год. Тобто, всього за цей період відпрацьовано 320 год.

Відтак, середньогодинна заробітна плата позивача за вказаний період становить 13,90 грн. (4446,97 / 320).

Враховуючи норми тривалості робочого часу за 2016, 2017 роки, затверджені відповідними листами Мінсоцполітики України, за час затримки розрахунку при звільненні, які мають бути оплачені за середнім заробітком, кількість годин становила: в 2016 році (з 03.06.2016 року) - 1173 год.; в 2017 році (по 02.10.2017 року) - 1491 год. Тобто сукупно за середнім заробітком має бути оплачено 2664 год. затримки розрахунку.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 37029,60 грн. (13,90 х 2664 = 37029,60).

При цьому, суд вважає, що при виплаті вказаної суми підприємством мають бути утримані передбачені законом податки та обовязкові платежі, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Доводи відповідача в тій частині, що заборгованість по заробітній платі позивачу не була вчасно погашена у зв'язку із відсутністю фінансової можливості у відповідача, порушенням справи про банкрутство, не спростовують висновків суду про обґрунтованість позовних вимог, оскільки, відсутність коштів на рахунку роботодавця та порушення процедури банкрутства не може бути підставою для його звільнення від відповідальності за не проведення розрахунку при звільненні. Доказів відсутності вини роботодавця у невиплаті коштів суду не надано.

Передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у цивільній справі № 6-76цс14, висловленою у постанові від 2 липня 2014 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач у даній категорії справи був звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 21, 23, 39-1, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 2, 4, 10, 11, 81, 82, 95, 141, 211, 247, 258, 263, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Тростянецький спиртовий завод» (смт. Тростянець, вул. Соборна, 14, Тростянецького району Вінницької області, код ЗКПО 05459157, ІПН 06) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 37029 ( тридцять сім тисяч двадцять девять) грн. 60 коп. з послідуючим утриманням всіх податків і обов'язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства "Тростянецький спиртовий завод" в дохід держави 640,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 02.03.2018 року.

Суддя