Постанова

Іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ

справа № 515/1582/16

провадження № 61-22606св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 грудня 2016 року у складі судді Шевиріна А. О., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 березня 2017 року у складі колегії судді:

Сидоренко І. П., СтанкевичаВ. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому просило стягнути з останньої заборгованість з кредитним договором від 28 вересня 2007 року у розмірі 29 952,28 грн та 1 378 грн судового збору.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 грудня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем виконані зобов'язання за кредитним договором, що фактично визнано позивачем, а відтак права та інтереси банку не є порушеними.

Також суд прийшов висновку, що позивачем не доведено понесення ним судових витрат, а тому відсутні правові підстави для їх стягнення з відповідача. Наявне на а. с. 1 платіжне доручення про сплату судового збору є копією, а тому не є належним доказом сплати судового збору.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення в частині відмови в стягненні судового збору, у цій частині ухвалити нове рішення про задоволення вимог, в решті судові рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором відбулось після пред'явлення позову, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за пред'явлення позову. Факт сплати судового збору підтверджено оригіналом платіжного доручення доданого до позовної заяви.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

З матеріалів справи слідує, що у вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2007 року.

До касаційної скарги додано платіжне доручення про сплату судового збору на суму 1 378 грн, яке містить відмітку про зарахування суми судового збору в дохід бюджету.

За правилами статті 79 ЦПК України у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно частини першої статті 89 ЦПК України у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відмовляючи у задоволенні заяви щодо розподілу судових витрат, суди не звернули уваги на те, що вимоги позивача були задоволені відповідачем вже після пред'явлення даного позову, шляхом погашення заборгованості перед банком у повному обсязі з урахуванням передбачених договором відсотків, пені та штрафів, а відтак висновок про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1, понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви, є помилковим.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права і ухвалення нового судового рішення не потребує встановлення фактичних обставин справи, ухвалені у справі судові рішення в оскаржуваній частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог про стягнення з відповідача судового збору.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

РРР ішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 грудня

2016 року та увалу апеляційного суду Одеської області від 13 березня

2017 рокув частині відмови в стягненні судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 378 грн судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська