ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/444/18 Справа № 182/2615/17 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/2615/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Нікопольський Південнотрубний завод»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року, яке ухвалене суддею Рунчевою О.В.о 10 годині 38 хвилин в місті Нікополі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський Південнотрубний завод» (надалі - ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод»), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про поновлення строку звернення до суду з позовом та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала у Відкритому акціонерному товаристві «Нікопольський Південнотрубний завод», на теперішній час ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод», у період з 1983 року до 2002 року.

З травня 2013 року вона перебуває на обліку у Нікопольському управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком.

У листопаді 2013 року вона звернулась до Нікопольського управління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії по заробітній платі за 2001 рік. У зв'язку з тим, що до розрахунку пенсії не була включена її заробітна плата за 2001 рік, їй було відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки у Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування відсутні відомості про нараховану їй заробітну плату за 2001 рік.

Вищезазначене позбавляє її права на перерахунок пенсії, оскільки згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Зазначає, що ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» в порушення норм діючого законодавства з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року протиправно не надало інформацію до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду щодо розміру нарахованого заробітку та нарахованих страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Обов'язок здійснювати відрахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування покладено на відповідача, так як він був її роботодавцем в період з 1 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року.

Про порушення своїх прав позивачка дізналась у листопаді 2013 року коли звернулась до Нікопольського управління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії по заробітній платі за 2001 рік.

Вважає, що строк звернення до суду нею пропущений з поважних причин оскільки вона вживала заходів досудового врегулювання спору, зверталася до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України та оскаржувала його дії до вищестоящого органу Пенсійного фонду України, зверталася з відповідними заявами до відповідача та органів поліції, зверталася до Нікопольського міськрайонного суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі, третя особа Публічне акціонерне товариство «Нікопольський Південнотрубний завод» про перерахунок пенсії.

У зв'язку з чим, уточнивши позовні вимоги, просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом та зобов'язати відповідача сплатити до Пенсійного Фонду України збір на обов'язкове державне пенсійне страхування із її заробітної плати за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року включно, у розмірі та порядку передбаченому ст. 2-4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк, встановлений законом, для звернення до суду з позовом до ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» про зобов'язання вчинити певні дії.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» про зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що Пенсійний фонд у своїх запереченнях визнав факт того, що відповідачем не сплачувались за позивача страхові внески за 2001 рік, оскільки відсутня розбіжність по фонду оплати праці за 2001 рік, що доводить той факт, що відомості до реєстру осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за 2001 рік щодо позивача взагалі не надавались. Крім того, суд першої інстанції не врахував встановлені постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року обставини, про те, що документи щодо нарахування позивачу заробітної плати за 2001 рік та її видачі відсутні, залишилися лише корінці, які не доводять факти сплати позивачу заробітної плати та перерахунку Пенсійному фонду України сум страхових внесків. Підприємством за 2001 рік до бази даних персоніфікованого обліку не надано індивідуальних відомостей про застраховано особу - позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Поновлюючи ОСОБА_1 процесуальний строк, встановлений законом, для звернення до суду з позовом до ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» про зобов'язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом є поважними, адже позивач спочатку оскаржувала дії Нікопольського обєднаного управління пенсійного фонду України в органах вищого рівня, зверталася до Нікопольського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, та тільки у березні 2017 року отримала роз'яснення від Нікопольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо того, що обов'язок зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування покладений на роботодавця.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності висновків суду першої інстанції в цій частині та позивачем ставиться перед судом апеляційної інстанції питання саме про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, у зв'язку з чим колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення вимог позивача ОСОБА_1, оскільки, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод», третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про поновлення строку звернення до суду з позовом та зобов'язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з відсутності належних та достовірних доказів, які б підтверджували факт несплати відповідачем ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» за позивача страхових внесків з її заробітної плати у спірний період.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в цій частині, названих вимог закону не дотримався.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала у Відкритому акціонерному товаристві «Нікопольський Південнотрубний завод», на теперішній час ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод», у період з 1983 року до 2002 року(а.с.36-37).

З 03 травня 2013 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Нікопольському ОУ ПФУ та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Нікопольського управління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії по заробітній платі за 2001 рік, однак їй було відмовлено у перерахунку пенсії у зв'язку з відсутністю у Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування відомостей про нараховану ОСОБА_1 заробітну плату за 2001 рік.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 року, яка набрала законної сили 30.04.2016 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання внести зміни до реєстру застрахованих осіб та здійснити перерахунок пенсії.

Спір виник з приводу наявності підстав для зобов'язання ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод», яке є правонаступником ВАТ «Нікопольський Південнотрубний завод», сплатити збір на обов'язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати позивача за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року включно, у розмірі та порядку передбаченому ст.2-4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтями 14, 15 Закону передбачено, що страхувальниками та платниками страхових внесків до солідарної системи за застрахованих осіб є роботодавці.

Ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Платники, ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, а також об`єкти оподаткування визначені Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Порядок нарахування та сплати страхових внесків визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, пунктами 8, 9 та 10 врегульований порядок стягнення заборгованості зі страхувальників, фінансові санкції та порядок нарахування та погашення пені.

За п.3 ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

Однак, за п.1 ч.1 ст.11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Участь застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування припиняється у разі якщо особа, яка підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до цього Закону, втратила визначений цим Законом статус застрахованої особи (ч.1 ст.13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб'єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ст.4, 10 ст.20 Закону).

Зважаючи на те, що сплата страхових внесків за працівника є обов'язком саме роботодавця, тобто Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський Південнотрубний завод», на теперішній час ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод», саме на останнього нормами ЦПК України покладено обов'язок з доведення належного виконання ним вимог Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» не було надано, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, жодного належного та допустимого доказу щодо нарахування та сплати страхових внесків за позивача за 2001 рік. Більш того, заперечуючи проти позову та наполягаючи на належному виконанні ним свого обов'язку, відповідачем навіть не було зазначено дат та розмірів здійснення щомісячних страхових внесків за позивача у 2001 році.

Натомість, постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 року, яка вступила в законну силу 30.04.2016 року, встановлено, що Нікопольським об'єднаним управлінням пенсійного фонду України була проведена позапланова перевірка ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» щодо правильності нарахування, обчислення і сплати платежів, а також достовірності відомостей, поданих до реєстру осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за 2001 рік по застрахованій особі ОСОБА_1, якою було встановлено, що документи щодо нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за 2001 рік та її видачі відсутні, залишилися лише корінці, які не доводять факт сплати позивачці заробітної плати та перерахунку Пенсійного фонду України сум страхових внесків.

Згідно розрахункових відомостей по нарахуванню заробітної плати наявні дані про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за січень - грудень за 2001 рік включно та всього фонд оплати складає 7442,55 грн., який відсутній в графі «нараховано заробітної плати» контрольного табелю по заводоуправлінню цеха 60 за 2001 рік.

Вищезазначений сукупний оподаткований дохід був відсутній у період проведення попередніх перевірок. На лист управління щодо надання можливості підприємству повторного завантаження індивідуальних відомостей за період 2000 -2004 роки, підприємством підтверджено відсутність документів (лист підприємства від 23.11.2011 № 06/42).

Розбіжність по фонду оплати праці за 2001 рік відсутня, що доводить той факт, що відомості до реєстру осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за 2001 рік по застрахованій особі ОСОБА_1 страхувальником взагалі не надавалися. Факт підтвердження нарахування страхових внесків за позивача за 2001 рік встановити не має можливості (а.с. 9-14).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судовим рішення, яке набрало законної сили, встановлено відсутність у Пенсійному Фонді України відомостей щодо сплати роботодавцем внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року включно та відсутність на ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факт нарахування страхових внесків за позивача за 2001 рік і ці обставини повторному доведенню не підлягають.

Колегія суддів критично відноситься до тверджень відповідача про те, що відсутність заборгованості по заробітній платі позивача свідчить про те, що всі обов'язкові платежі, у тому числі й збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2001 року по 31.12.2001 року, з боку ПАТ «Нікопольський південнотрубний завод» за позивача сплачено до Пенсійного фонду України у повному обсязі, оскільки без підтверджуючих документів про фактичну сплату обов'язкових платежів ці доводи є голослівними.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання ПАТ «Нікопольський Південнотрубний завод» сплатити до Пенсійного Фонду України збір на обов'язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року включно, у розмірі та порядку передбаченому ст. 2-4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв'язку з чим скасовує рішення суду в оскаржуваній частині з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального і процесуального права, згідно п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 640,00 грн. (а.с. 1) та за подання апеляційної скарги у розмірі 704,00 грн. (а.с. 119), що відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір», а тому ці витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський Південнотрубний завод», третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про зобов'язання вчинити певні дії - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Нікопольський Південнотрубний завод», третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Нікопольський Південнотрубний завод» сплатити до Пенсійного Фонду України збір на обов'язкове державне пенсійне страхування із заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2001 року включно, у розмірі та порядку передбаченому ст. 2-4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Нікопольський Південнотрубний завод» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, понесені на оплату судового збору, у розмірі 1 344 (одна тисяча триста сорок чотири) гривні 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: