Номер провадження: 22-ц/785/606/18
Номер справи місцевого суду: 520/9411/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Урум Т.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4

третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року у складі судді Калініченко Л.В.,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 15.07.2011 року приватним нотаріусом ОСОБА_6, за реєстром №125, після смерті ОСОБА_9, померлого 11.12.2010 року, на квартиру АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 15.07.2011 року, за реєстром № 125, після смерті ОСОБА_9, померлого 11.12.2011 року на квартиру АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі, у формі заміни нотаріусом попередньо виданих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свідоцтв на нові, включаючи видачу свідоцтва їй, ОСОБА_2, у рівній з ними 1/3 частці на підставі правил п.227 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом ОСОБА_5 16.06.2015 року, за реєстровим номером 437, ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири № 5 у будинку № 55 по вул. Ільфа та Петрова у м.Одесі; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_4 16.06.2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_5, за реєстром № 437, після смерті ОСОБА_7, померлої 17.07.2014 року на квартиру АДРЕСА_1 та Петрова у м. Одесі, у формі заміни нотаріусом попередньо виданого ОСОБА_4 свідоцтва на нове на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та Петрова у м.Одесі, на підставі правил п.227 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

У позовній заяві посилалася на те, що 11.12.2010 року помер ОСОБА_9, з яким вона перебувала у шлюбі до 28.05.2008 р., а з того часу і до часу смерті - у фактичних шлюбних відносинах, після його смерті вона фактично прийняла спадщину, поховала померлого, тому має право на спадщину, що не було враховано нотаріусами під час видачі свідоцтв про право на спадщину, і вона вимушена звернутися до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, 06.11.2017року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, якою просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд не надав оцінки рішенню Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2013 року; не встановив усіх наявних фактичних даних, які мають значення для вирішення справи та доказів на їх підтвердження.

Не погодившись з апеляційною скаргою 21.02.2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10 подав відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому посилається на те, що: проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя; на момент відкриття спадщини ОСОБА_2 не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, отже не мала права на спадкування за законом у першу чергу, як подружжя.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 11.08.2008 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11, за реєстром за №5505, ОСОБА_9 був власником квартири №5, що знаходиться в м. Одесі по вул. Ільфа і Петрова, в будинку під №55 (т. 1 а.с. 86).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.09.2008 року на підставі зазначеного договору дарування за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 і Петрова в м. Одесі (т.1 а.с.85).

11.12.2010 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №245882, виданого 13 грудня 2010 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №4178 (т. 1 а.с. 56).

Зі змісту витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_9, померлого 11.12.2010 року, вбачається, що після смерті ОСОБА_9 з заявами про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_6 звернулися: 18.01.2011 року мати померлого ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, та 07 лютого 2011року син померлого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 54, 65).

17 червня 2011 року Приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6 ОСОБА_12 та ОСОБА_8 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого 11.12.2010 року ОСОБА_9 (т.1 а.с. 89, 100).

Зі змісту вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом вбачається, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_9, який помер 11 грудня 2010 року, є його мати - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, в ? частці, та його син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в ? частці. Спадщину, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: квартири під №5, розташованої в місті Одесі по вулиці Ільфа і Петрова у будинку під №55, що належала померлому на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 11.08.2008 року за реєстровим № 55005, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 09.09.2008 року, номер запису: 218 в книзі: 35допк-65, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером: 24128982. В цілому квартира складається з трьох житлових та підсобних приміщень, загальною площею 66,3 кв.м., в тому числі житловою 39,0 кв.м.

Свідоцтва про право на спадщину за законом були зареєстровані в реєстрі за №105 та №125.

Крім того, Приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6 ОСОБА_12 та ОСОБА_8 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади з належними відсотками, які належали померлому 11.12.2010 року ОСОБА_9 (т.1 а.с. 91, 102).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2013 року, яке набрало законної сили 12.11.2013 року, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_13 та ОСОБА_9 однією сімєю без перебування в шлюбі з 28.05.2008 року по 11.12.2011 року. Визнано за ОСОБА_13 право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9, померлого 11.12.2011 року (т.1 а.с.110-111).

Похованням ОСОБА_9 займалась ОСОБА_2

З довідки №430 від 26.01.2011 року, виданої ЖБК Малиновський-8, про склад сімї та реєстрації вбачається, що ОСОБА_13 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 і Петрова в м. Одесі з 1993 року (т. 1 а.с. 58).

24.12.2012 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_14, актовий запис №1040 від 28.08.2012 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №173731), внаслідок чого змінила прізвище на ОСОБА_14.

17 липня 2014 року ОСОБА_12 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом ЗАГС Нюрнберг, реєстраційний номер: S 4005/2014 (а.с. 192).

Зі змісту витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_12, померлої 17 липня 2014 року, вбачається, що після її смерті, 29 листопада 2014 року до Приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с. 189).

16 червня 2015 року Приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_12, яка померла 17 липня 2014року, на ? частку квартири, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Ільфа і ПетроваАДРЕСА_3, що належала спадкодавцю на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_6. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 17.06.2011 року за реєстровим №105, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" 20.06.2011 року, за реєстраційним номером: 24128982, в книзі: 42доп.к-1, номер запису: 218 (т. 1 а.с. 230). Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №437.

Також, 16 червня 2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, Приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_12, яка померла 17 липня 2014 року, на недоодержану пенсію в сумі - 43328 гривень 48 копійок з урахуванням відсотків та компенсаційних нарахувань на основну суму, яка зберігається в Управлінні Пенсійного фонду України Київського району м. Одеси, що належала померлій на підставі Довідки № 9599/06, виданої вищезазначеним Управлінням Пенсійного фонду України у Київському районі м.Одеси 10.12.2014року (т.1 а.с. 232). Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №440.

Під час розгляду справи, 13.10.2015 року ОСОБА_2 звернулася до Приватного нотаріуса ОМНО ОСОБА_6 з заявою, в якій просила внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2011 року та видати їй свідоцтво про право на спадщину (т.1 а.с.126).

Листом від 15 жовтня 2015 року за №67 Приватний нотаріус ОМНО ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_2 про те, що вчинення нотаріальних дій зупинено до вирішення справи судом, згідно п.3 Глави 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», яка передбачає, що у разі одержання від суду повідомлення про надходження позовної заяви зацікавленої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша зацікавлена особа, вчинення нотаріальних дій зупиняється до вирішення справи судом (т.1 а.с.129).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка належить до спадкоємців четвертої черги, та за наявності спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину, закликана до спадкування як спадкоємець першої черги бути не може.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Встановлено судом, не спростовано доводами апеляційної скарги, що спадщину після смерті померлого прийняли спадкоємці першої черги, відтак наступні черги до спадкування не закликаються.

Згідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2013 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_13 та ОСОБА_9 однією сімєю без перебування в шлюбі з 28.05.2008 року по 11.12.2011 року, що не є тотожнім статусу перебування у зареєстровану шлюбі, відтак ОСОБА_2 належить до спадкоємців четвертої черги.

Доводи про те, що ОСОБА_2 до фактичного проживання без укладання шлюбу перебувала у зареєстрованому шлюбі із спадкодавцем статусу не змінюють, оскільки шлюбом визнається лише союз, зареєстрований органами реєстрації актів громадянського стану. Правові наслідки зареєстрованого шлюбу та фактичного проживання без реєстрації шлюбу є різними.

Та обставина, що за ОСОБА_13 цим же рішенням визнане право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9, померлого 11.12.2011 року, підставою для задоволення вимог у цій справі бути не може, оскільки без визначення складу майна, яке є предметом вимог, рішення реалізоване бути не може, тому суд першої інстанції правомірно не визнав його підставою для задоволення вимог, і доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Більш того, закликання до спадкування в порядку черговості носить імперативний характер, і може бути змінено лише шляхом вирішення питання про це в судовому порядку за правилами ст.1259 ЦК України або шляхом посвідчення договору в нотаріальному порядку, однак зміст рішення Київського районного суду м.Одеси свідчить про те, що питання зміни черговості ним не вирішено, тому при виниклих відносинах воно підставою для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину бути не може.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім'ю складають особи, які спільно

проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Правила статті 1264 ЦК (435-15) не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК (435-15).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 проживала в квартирі разом із ОСОБА_9, робила в ній ремонт, правового значення для правовідносин спадкування не мають, тому в цій частині також до уваги прийняті бути не можуть.

Надана на стадії апеляційного розгляду ухвала Київського районного суду м.Одеси від 06.03.2018 року про розяснення рішення Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2013 р., якою розяснено, що ОСОБА_2 відноситься до першої черги спадкоємців підставою скасування рішення суду бути не може, оскільки справа переглядається апеляційним судом, виходячи з обставин, станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції. На час вирішення спору судом зазначене питання предметом розяснення не було, судом було встановлено факт сумісного проживання.

Зважаючи на викладене, судом повно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовані норми матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: