Справа № 183/5744/17
Провадження № 2/183/904/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з секретарем - Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2017 року позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та утриманні дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується та участі у її житті не приймає, на її прохання з цього приводу не реагує.

Зараз вона має можливість забезпечити дитині повноцінний відпочинок в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя з метою підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. На сьогоднішній день зв'язатись із відповідачем з приводу надання згоди на виїзд дитини за кордон вона не має можливості, оскільки у неї відсутні будь-які його контактні дані та, як наслідок, неможливо отримати нотаріально завірену згоду відповідача на вчинення цієї дії. Крім того, відповідач у 2003 році змінив своє ім'я з ОСОБА_5 на ОСОБА_3, а тому у свідоцтві про одруження та свідоцтві про розірвання шлюбу ім'я відповідача записане як ОСОБА_5.

У зв'язку з чим, з урахуванням уточнень, позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн Європи (Польща, Угорщина, Словаччина, Румунія, Словенія, Хорватія, Чехія, Сербія, Боснія і Герцеговина, Чорногорія, Македонія, Греція, Болгарія, Албанія, Італія, Швейцарія, Австрія) громадянину України, який не досяг 16-ти річного віку, а саме ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 07 жовтня 2016 року, видане Самарським районним у місті Дніпропетровську відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис про народження № 207, складеного 29 травня 2002 року) у супроводі матері - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: 49000, АДРЕСА_1) без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у період з 23 квітня 2018 року по 11 травня 2018 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, але представником позивача суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили прийняти заяву про уточнення позовних вимог, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення рішення за їх відсутності (а.с. 40).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та при ухваленні рішення просила дотримуватись прав та інтересів дитини, передбачених чинним законодавством (а.с. 18).

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 1999 року по 18 березня 2004 року (а.с. 10, 11, 12) та є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданим повторно 07 жовтня 2016 року (а.с. 5).

За повідомленою позивачем інформацією, що не спростовано у судовому засіданні, вбачається що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на її утриманні та вихованні.

Встановлено, що відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, однак 11 серпня 2016 року знятий з реєстрації за вищезазначеною адресою та вибув у м. Київ, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 07 грудня 2017 року (а.с. 23).

Позивач має намір тимчасово, до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шістнадцятирічного віку, вивезти останнього за межі України з метою його відпочинку, підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку.

Відповідач ухиляється від вирішення питання щодо надання згоди на виїзд дитини, будучи неодноразово повідомлений про дату,час та місце розгляду справи, до суду не з'явився. Суд вважає, що бездіяльність відповідача як батька суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством.

Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України", постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пункт 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Загальних положень "Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженої постановою КМУ № 367 від 04 червня 2015 року в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини для тимчасового перебування, а також, враховуючи, що виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 за межі України відповідає його інтересам, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та вважає можливим надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд за межі України до досягнення ним шістнадцятирічного віку для відпочинку, у супроводі матері - ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (актовий запис про народження № 207, проведений 29 травня 2002 року Самарським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_4) за межі України до країн Європи (Польща, Угорщина, Словаччина, Румунія, Словенія, Хорватія, Чехія, Сербія, Боснія і Герцеговина, Чорногорія, Македонія, Греція, Болгарія, Албанія, Італія, Швейцарія, Австрія) для відпочинку, в супроводі матері - громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) без письмової згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2) у період з 23 квітня 2018 року до досягнення дитиною 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) відшкодування справленого судового збору у розмірі 640,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя Г.Є. Майна