РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВЕКТОР БАНК» ОСОБА_3 про стягнення збитків та моральної шкоди,

встановив :

03 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Вектор Банк» ОСОБА_3 щодо не включення його до реєстру осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Вектор Банк» ОСОБА_3 втрачену вигоду в сумі 8 537 грн. та 3000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 17 жовтня 2016 року між ним та ПАТ ВЕКТОР БАНК було укладено Договір №ДФ-1773/2195 банківського строкового вкладу «ЕКСКЛЮЗИВ» на суму вкладу 75000 грн. 00 кой., який він поповнив в грудні 2016р. - лютому 2017р.. На 08.02.17р. сума вкладу складає 197 000 грн. 00 коп.

На підставі Рішення Правління Національного банку України від 21.03.2017р. №163-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ ВЕКТОР БАНК виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 22.03.2017р. №1104 «Про початок процедури ліквідації ПАТ ВЕКТОР БАНК та делегування повноважень ліквідатора банку». Вищезазначеним рішенням уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ ВЕКТОР БАНК призначено ОСОБА_3 Згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідатор на сайті Фонду 31.03.17р. оголосила про відшкодування коштів вкладникам. Але його в реєстр на виплати не включили, такі дії вважає неправомірними так як він починаючи з 31.03.2017р. (з дня початку виплат) з вини відповідача - тимчасового керівника банку, не зміг нормально і законно отримати кошти.

Також зазначає, що 06.07.2017р. сума його вкладу за договором, не виплачені відсотки за період 01.02.17- 02.03.17р. в сумі 199 653,97 грн. йому виплатили. Однак невчасна виплата суми заборгованості сталася внаслідок неправомірних дій відповідача, внаслідок чого він зазнав збитків, а саме упущеної вигоди, тобто він втратив такі через невиплату коштів (з розрахунку 19 % річних) за період з 31.03.17 р. по 06.07.17 8 115, 33 грн. та з 06.07.17р. - 07.11.17р. - 421 грн. 68 коп. Також, просить стягнути 3000 грн. моральної шкоди внаслідок душевних страждань.

Ухвалою суду від 06.11.2017 р. відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВЕКТОР БАНК» ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльністі, стягнення збитків та моральної шкоди в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльністі ОСОБА_2 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВЕКТОР БАНК» ОСОБА_3 щодо не включення позивача до реєстру осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачем не обґрунтовано та не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач мав би реальну можливість отримати доходи у визначеному ним розмірі і не отримав їх саме внаслідок протиправних дій відповідача. Позивачем також не доведено протиправності в діях/бездіяльності відповідача, в частині невключення його до реєстру осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами та не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності моральної шкоди, завданої протиправними діями/бездіяльністю відповідача.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 17 жовтня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ ВЕКТОР БАНК було укладено Договір №ДФ-1773/2195 банківського строкового вкладу «ЕКСКЛЮЗИВ» на суму вкладу 75000 грн. 00 кой, який позивач поповнив в грудні 2016р. - лютому 2017р.. На 08.02.17р. сума вкладу складає 197 000 грн. 00 коп.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 02.03.2017 року №112-рш/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВЕКТОР БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2017 р. № 853 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВЕКТОР БАНК» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 03.03.2017 року до 02.04.2017 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 21.03.2017 року № 163-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВЕКТОР БАНК», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.03.2017 р. № 1104, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВЕКТОР БАНК» з 22 березня 2017 року до 21 березня 2019 року включно.

Так, предметом розгляду даної справи є те, що позивач просить стягнути із відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди та моральну шкоду за період з 06.07.17 р. по 07.11.17 р. у звязку із невчасним поверненням суми вкладу.

Положеннями ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що відносини, які виникають у звязку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту шостого статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17.

Станом на 03.03.2017 р. у банку вже було введено тимчасову адміністрацію та запроваджено процедуру ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки він є спеціальним законом та має бути застосований до спірних правовідносин. Аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом України у постанові від 20 січня 2015 року у справі №6-2001цс15.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 2 частини другої тієї ж статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Згідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові задані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Так, вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі розміщення спірних коштів на депозитному рахунку в іншому банку. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на припущеннях та можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Чинним законодавством не передбачено право на відшкодування моральної шкоди із правовідносин, що виникають із договірних зобов'язань.

Таким чином, за спірними правовідносинами у позивача не виникає права на відшкодування моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1790-цс15.

А тому, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 81, 141, 258-273 ЦПК України, суд -

ухвалив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_2, кв .7) до ОСОБА_2 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВЕКТОР БАНК» ОСОБА_3 (м. Київ, вул. Тарасівська, 9) про стягнення збитків та моральної шкоди, відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції- Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Повний текст рішенння виготовлено 02.03.2018 року.