Провадження 2/235/736/18
Справа 235/876/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 господарства «ОСОБА_3С.» про розірвання договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26.02.2018 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 господарства «ОСОБА_3С.» про розірвання договору оренди земельної ділянки, зазначивши на підтвердження своїх вимог, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 137830, виданого 19 грудня 2007 року на підставі Розпорядження Красноармійської райдержадміністрації від 25 жовтня 2007 року, за № 611, їй належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 5.6896 га., що розташована на території Сергіївської сільської ради Донецької області.

Зазначену земельну ділянку вона згідно договору оренди землі б/н, укладеного 04 серпня 2015 року та зареєстрованого 04 серпня 2008 року Красноармійським регіональним відділом Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 64 (надалі договір оренди землі) передала в оренду строком на пять років ОСОБА_2 господарству «ОСОБА_3.

14 грудня 2011 року між ними було укладено додаткову угоду до договору оренди, згідно з якою строк оренди земельної ділянки збільшився з пяти років до пятнадцяти років. Додаткова угода зареєстрована відділом Держкомзему України у Красноармійському району 14 грудня 2011 року за № 00204.

Нормами ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 9 та 11 Договору оренди землі відповідач зобовязався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 1,5 % від нормативної оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 15 листопада кожного року. В 2008 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації 2.623. становила 78839.19 грн., а отже розмір орендної плати за умовами договору оренди землі в 2008 році склав 1182,59 грн.

Згідно додатковій угоді п. 9 договору було викладено в іншій редакції «Орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірах 2820 грн.».

Стаття 629 ЦКУ встановлює, що договір є обовязковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦКУ зобовязання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін; за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобовязальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору.

Земельним Кодексом України, а саме статтею 96, встановлений обовязок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма ЗК України кореспондується відповідно зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі» (далі - ЗУ «Про оренду землі»), яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в Договорі оренди землі, а саме в п 28 - «Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати»

Згідно п. 10 Договору оренди «Орендар зобовязаний своєчасно вносити орендну плату».

Згідно п.10 Договору оренди «Обчислення орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації».

Для вирішення цього питання позивач 28.11.2017 року звернувся до відповідача з листом і пропонував йому переглянути розмір орендної плати з врахуванням нормативної грошової оцінки землі та норм діючого законодавства, щодо розміру орендної плати.

Свою позицію позивач обґрунтовує наступним:

Згідно даних Держгеокадастру України коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік 1, 127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження). Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалася. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіно пасовищ та перелогів) за 2016 рік становить 1,0, для земель несільськогосподарського призначення - 1,06.

Відповідно до пункту 8 підрозділу 6 Перехідних положень Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 20.12.2016 № 1791 -VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованих бюджетних надходжень у 2017 році») встановлено, що індекс споживчих цін за 2016 р використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується із значенням: для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів)- 100 відсотків; для земель несільськогосподарського призначення - 106 відсотків.

Крім цього відповідно до п. 288.1 ст. 288 ПКУ підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Крім цього 03.01.2018 року позивач направила відповідачу проект додаткової угоди до договору, відповіді на свій запит не отримала.

Незважаючи на приписи чинного законодавства України та на умови Договору оренди, відповідач не виявив доброї волі для вирішення цього спору у позасудовому порядку.

На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст. ст. 24, 25 Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про оренду землі» до інших законодавчих тактів, що регулюють відносини щодо оренди земельної ділянки відносяться положення Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушення зобовязань, а саме, невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є підствою для розірвання договору.

Загальною умовою виконання цивільно - правових зобовязань, відповідно до ст. 526 ЦК України, встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 господарства «ОСОБА_3С.» в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відстуності та відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що в період з 2008 року по 2017 рік позивач не направляла до ФГ «ОСОБА_3С.» жодних претензій, не бажала розірвати договір оренди землі, орендна плата виплачувалась своєчасно та в повному обсязі. В листопаді 2017 року позивач направила на адресу ФГ «ОСОБА_3С.» листа, в якому вимагала переглянути розмір орендної плати та провести перерахунки по оренді з розрахунку 12% від нормативної грошової оцінки землі. Діюче законодавство України не передбачає односторонньої відмови від договору, а зміна договору є самостійною підставою для позову до суду.

Зясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 137830, виданого 19 грудня 2007 року на підставі Розпорядження Красноармійської райдержадміністрації від 25 жовтня 2007 року, за № 611, належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 5.6896 га, що розташована на території Сергіївської сільської ради Донецької області (а.с. 5).

Зазначену земельну ділянку позивач згідно договору оренди землі б/н, укладеного 04 серпня 2015 року та зареєстрованого 04 серпня 2008 року Красноармійським регіональним відділом Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 64 (надалі договір оренди землі) передала в оренду строком на пять років відповідачу ОСОБА_2 господарству «ОСОБА_3С.» (а.с. 6-7).

14 грудня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди, згідно з якою строк оренди земельної ділянки збільшився з пяти років до пятнадцяти років. Додаткова угода зареєстрована відділом Держкомзему України у Красноармійському району 14 грудня 2011 року за № 00204 (а.с. 8).

Пунктом п. 9 договору оренди землі передбачено, що орендна плата сплачується орендарем у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки 1182,59 грн.

Згідно додатковій угоді п. 9 Договору оренди викладений в наступній редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірах 2820 грн.»

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилалась на те, що договір оренди земельної ділянки від 04 серпня 2008 року має бути розірваний з підстав того, що відповідач не погодився на її проект додаткової угоди про збільшення розміру орендної плати, порушенням відповідачем договору щодо виплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Положеннями ч. 1 ст. 16 вказаного Закону передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно ч. 1, ч. 8 ст. 39 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 626, ст. ст. 629, 651, 654 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вбачається із матеріалів справи, п. 38 оспрюваного Договору оренди земельної ділянки передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Розірвання договору оренди землі в одностороньому порядку не допускається. Умовою розірвання договору в односторонньому порядку є рішення суду.

Відповідно до довідки № 54 від 12.03.2018 року, яка видана ОСОБА_2 господарством «ОСОБА_3С.», орендна плата ОСОБА_1 виплачувалась з урахуванням індексів інфляції, а саме: в 2008 році 1126,50 грн., в 2009 році 1792,00 грн., в 2010 році 2659,00 грн., в 2011 році 3000,00 грн., в 2012 році 5268,00 грн., в 2013 році 5268,00 грн., в 2014 році 5268,00 грн., в 2015 році - 6187,16 грн., в 2016 році 9899,54 грн., в 2017 році 19875,78 грн. (а.с. 26).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачем не доведені, оскільки не доведено факту порушення відповідачем п.9 Договору оренди земельної ділянки щодо порушення строків виплати орендної плати та не доведено факту несплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції.

Крім того, судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача ФГ «ОСОБА_3С.» 03.01.2018 року був направлений проект додаткової угоди, відповідно до якого вона пропонувала пункт 9 Договору викласти в наступній редакції: «орендна плата складає 12% від нормативної грошової оцінки 17313,09 грн.» (а.с. 10-11), зазначений проект був отриманий відповідачем 10.01.2018 року (а.с. 12), та був залишений без відповіді.

Відповідно до п. 36 Договору оренди зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, у разі не досягнення згоди щодо зміни умов договору спір розвязується у судовому порядку.

Але позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом не про зміну умов договору, а про його розірвання. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 господарства «ОСОБА_3С.» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, то судовий збір покладається на позивача, яка його сплатила при зверненні до суду (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 96, 141 Земельного Кодексу України, ст. ст. 626, 629, 651, 654 ЦК України, ст.ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 господарства «ОСОБА_3С.» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті. Повний текст рішення складено 02.04.2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області, з врахуванням вимог п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного

провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: село Сергіївка, Сергіївської с/р, Покровського району, Донецької області, 85333.

Відповідач: Фермерське господарство «ОСОБА_3С.», , місце знаходження: вул. Широка, 23, село Сергіївка Покровського району, Донецької області, 85333.

Суддя: