Номер провадження: 22-ц/785/3010/18
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.

при секретарі: Бєляєвій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2017 року, -

встановила:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2017 року, та виключити з мотивувальної частини рішення частину тексту, що починається зі слів «Десь через місяць після смерті свекра» та закінчується словами «Вважають, що ОСОБА_2 повинна дістатись спірна квартира», та стягнути судовий збір з позивачки у сумі 704 грн.

У решті - рішення суду не оскаржується.

В судове засідання, призначене на 21 червня 2018 року, сторони не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню.

Загалом погоджуючись із рішенням суду відповідачка просила виключити з мотивувальної частини рішення частину тексту починаючи зі слів «Десь через місяць після смерті свекра, та закінчуючи словами « вважають, що ОСОБА_2 повинна дістатись спірна квартира».

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У апеляційній скарзі відповідачка ставила питання про зміну рішення шляхом виключення з мотивувальної частини рішення частини тексту: «Десь через місяць після смерті свекра - ОСОБА_5 відповідачка, разом зі своїми дітьми побили ОСОБА_6 та вигнали його з спірної квартири, змінили замок, вивезли все майно, особисті речі ОСОБА_6, кухонні прилади. ОСОБА_6 ночував по під'їздам, підвалам, та через деякий час відповідачка вивезла його в напіврозвалене приміщення під Одесою, де і знайшли його сусіди, в тому числі і ОСОБА_2 У спірній квартирі ніхто не мешкав. Сусіди зламали замок та вселили ОСОБА_6 Спірна квартира знаходилась в занедбаному стані про що свідчать фотознімки що містяться в матеріалах справи. Сусіди, в тому числі і ОСОБА_2 допомагали ОСОБА_6 з речами, побутовими предметами, продуктами. ОСОБА_2 оплачувала комунальні послуги, привела квартиру в житловий стан та постійно опікувалась ОСОБА_6

Пенсія у ОСОБА_6, на той час, складала 500 грн., згодом збільшилась до 900 грн.

Перед смертю ОСОБА_6 захворів на туберкульоз. Проходив лікування у туберкульозному диспансері, де його доглядала ОСОБА_2, оплачувала лікування та знаходження в окремій палаті .

На протязі більше 10 років ОСОБА_3, ніяким чином не допомагала ОСОБА_6, не опікувалась ним, не провідувала. Ці обставини не заперечували у судовому засіданні представники відповідачки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. У судовому засіданні встановлено, що витрати на поховання несла ОСОБА_2 Заперечень з цього приводу представники відповідачки у судовому засіданні не висловлювали. Окрім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14, та ОСОБА_8, які надали аналогічні пояснення зазначили, що ОСОБА_2, як і вони, мешкали по сусідству з ОСОБА_5, який був власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. У нього були два сина - ОСОБА_9 та ОСОБА_6,-який був психічно хворим, та потребував сторонньої допомоги в побуті. За життя ОСОБА_5 подарував квартиру сину - ОСОБА_9, який із сім'єю мешкав окремо, з метою догляду за хворим братом після своєї, ОСОБА_5, смерті. Однак, ОСОБА_9 помер до смерті батька. Але батько, зазначили свідки, не змінив свого рішення щодо квартири, сподівався, що саме невістка - ОСОБА_3, буде в подальшому піклуватися за хворим сином.

Як зазначили у судовому засіданні свідки, після смерті ОСОБА_5 десь через місяць, півтора дружина брата - ОСОБА_3, разом з синами побили ОСОБА_6, вигнали з квартири, змінили замок, вивезли все майно, навіть його особисті речі. Він ходив в синяках, бомжував, ночував в під'їздах і підвалах, а через декілька місяців зник. Вони, свідки, та інші сусіди, в тому числі і ОСОБА_2 знайшли ОСОБА_6 під Одесою в напіврозваленому приміщенні, привезли його назад в Одесу, зламали замок, вселили в квартиру та допомогли йому речами, побутовими приборами, привели квартиру у відносно житловий стан. Зі слів свідків, їм було шкода ОСОБА_6, він страждав психічною хворобою з дитинства, сам себе обходити не міг, допомагати йому окрім сусідів не було кому, тому частіше за всіх у нього знаходилась і допомагала ОСОБА_2, кормила його, прала, прибирала, оплачувала комунальні послуги. А коли ОСОБА_10 захворів туберкульозом положила його в туберкульозний диспансер в окрему палату яку оплачувала, купляла ліки. Коли він помер займалась організацією похорону, влаштовувала поминки.

Свідки також додали що, за всі ці роки ОСОБА_3 жодного разу не провідувала безпорадного ОСОБА_6 навіть на похороні не була присутня. Вважають, що ОСОБА_2 повинна дістатись спірна квартира.»

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Аналізуючи деякі питання застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ Верховний Суд України роз'яснив, що, виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: можливість майна бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

ВСУ вказував на складність розуміння судами добросовісності у контексті цієї норми. Поряд з цим, за аналізом ВСУ саме відсутність добросовісності володіння у більшості випадків є підставою для відмови у позовах про визнання права власності за набувальною давністю. А тягар доказування добросовісності володіння у таких справах покладається на позивача.

У Постанові Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 роз'яснено судам, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суди, визначаючи добросовісність володіння, також вважають, що насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто, що обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Частина тексту мотивувальної частини рішення, про виключення якої просить заявник апеляційної скарги, не містить інформації щодо предмета позову, а тому підлягає виключенню як така, що виходить за межі доказування.

Керуючись: ст.ст. 368, ст. 374, ст.376, 381 - 384, 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 липня 2017 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення частину тексту: «Десь через місяць після смерті свекра - ОСОБА_5 відповідачка, разом зі своїми дітьми побили ОСОБА_6 та вигнали його з спірної квартири, змінили замок, вивезли все майно, особисті речі ОСОБА_6, кухонні прилади. ОСОБА_6 ночував по під'їздам, підвалам, та через деякий час відповідачка вивезла його в напіврозвалене приміщення під Одесою, де і знайшли його сусіди, в тому числі і ОСОБА_2 У спірній квартирі ніхто не мешкав. Сусіди зламали замок та вселили ОСОБА_6 Спірна квартира знаходилась в занедбаному стані про що свідчать фотознімки що містяться в матеріалах справи. Сусіди, в тому числі і ОСОБА_2 допомагали ОСОБА_6 з речами, побутовими предметами, продуктами. ОСОБА_2 оплачувала комунальні послуги, привела квартиру в житловий стан та постійно опікувалась ОСОБА_6

Пенсія у ОСОБА_6, на той час, складала 500 грн., згодом збільшилась до 900 грн.

Перед смертю ОСОБА_6 захворів на туберкульоз. Проходив лікування у туберкульозному диспансері, де його доглядала ОСОБА_2, оплачувала лікування та знаходження в окремій палаті .

На протязі більше 10 років ОСОБА_3, ніяким чином не допомагала ОСОБА_6, не опікувалась ним, не провідувала. Ці обставини не заперечували у судовому засіданні представники відповідачки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. У судовому засіданні встановлено, що витрати на поховання несла ОСОБА_2 Заперечень з цього приводу представники відповідачки у судовому засіданні не висловлювали. Окрім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14, та ОСОБА_8, які надали аналогічні пояснення зазначили, що ОСОБА_2, як і вони, мешкали по сусідству з ОСОБА_5, який був власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1. У нього були два сина - ОСОБА_9 та ОСОБА_6,-який був психічно хворим, та потребував сторонньої допомоги в побуті. За життя ОСОБА_5 подарував квартиру сину - ОСОБА_9, який із сім'єю мешкав окремо, з метою догляду за хворим братом після своєї, ОСОБА_5, смерті. Однак, ОСОБА_9 помер до смерті батька. Але батько, зазначили свідки, не змінив свого рішення щодо квартири, сподівався, що саме невістка - ОСОБА_3, буде в подальшому піклуватися за хворим сином.

Як зазначили у судовому засіданні свідки, після смерті ОСОБА_5 десь через місяць, півтора дружина брата - ОСОБА_3, разом з синами побили ОСОБА_6, вигнали з квартири, змінили замок, вивезли все майно, навіть його особисті речі. Він ходив в синяках, бомжував, ночував в під'їздах і підвалах, а через декілька місяців зник. Вони, свідки, та інші сусіди, в тому числі і ОСОБА_2 знайшли ОСОБА_6 під Одесою в напіврозваленому приміщенні, привезли його назад в Одесу, зламали замок, вселили в квартиру та допомогли йому речами, побутовими приборами, привели квартиру у відносно житловий стан. Зі слів свідків, їм було шкода ОСОБА_6, він страждав психічною хворобою з дитинства, сам себе обходити не міг, допомагати йому окрім сусідів не було кому, тому частіше за всіх у нього знаходилась і допомагала ОСОБА_2, кормила його, прала, прибирала, оплачувала комунальні послуги. А коли ОСОБА_10 захворів туберкульозом положила його в туберкульозний диспансер в окрему палату яку оплачувала, купляла ліки. Коли він помер займалась організацією похорону, влаштовувала поминки.

Свідки також додали що, за всі ці роки ОСОБА_3 жодного разу не провідувала безпорадного ОСОБА_6 навіть на похороні не була присутня. Вважають, що ОСОБА_2 повинна дістатись спірна квартира.»

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк