Справа №: 343/1577/18
Провадження №: 4-с/0343/10/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Монташевич С.М.,

секретаря Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця під час виконання судового рішення,

з участю: заявника - ОСОБА_1,

представника заявника - ОСОБА_2,

заступника начальника Долинського РВ ДВС - ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції скаржника та особи, дії якої оскаржуються.

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії заступника начальника Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області ОСОБА_3 при виконанні виконавчого провадження № 56577923 у частині складення нею розрахунку зі сплати аліментів станом на 17.08.2018 р. в сумі 35406,50 грн. згідно виконавчого листа № 2-799, виданого 02.08.2010 р. на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2010 р. у справі № 2-799/2010 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також стягнути з органу державної виконавчої служби на його користь судовий збір.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням суду від 30 липня 2010 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5.

На підставі цього рішення з серпня 2010 року з нього примусово проводилися стягнення аліментів на користь стягувачки ОСОБА_4

Одночасно з примусовим стягненням з його доходів коштів на утримання сина, він додатково брав участь в утриманні дитини в грошовій та натуральній формі. 23 травня 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Долинського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачці ОСОБА_4 У зв'язку з цим до 12 червня 2018 року стягнення аліментів з його заробітної плати у примусовому порядку не проводилося.

12 липня 2018 року він отримав постанову заступника начальника відділу Долинського РВ ДВС ОСОБА_3 від 12 червня 2018 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 02 серпня 2010 року на підставі вищеописаного рішення суду від 30 липня 2010 року у справі № 2-799/2010 року, а 17 серпня 2018 року в судовому засіданні при розгляді його скарги на постанову про відкриття виконавчого провадження заступник начальника відділу Долинського РВ ДВС ОСОБА_3 під розписку вручила йому розрахунок зі сплати аліментів згідно цього виконавчого листа.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, він з'ясував, що державний виконавець Карбівська Л.М. розпочала 12 червня 2018 року примусове виконання рішення суду на підставі виконавчого листа за заявою представника стягувачки за сумнівним дорученням. Зі змісту розрахунку йому стало зрозумілим, що він є боржником по сплаті аліментів і розмір його заборгованості складає за період з червня 2015 року по червень 2018 року 35406 гривень 50 копійок, що стало приводом для звернення до суду з даною скаргою про визнання неправомірними дій заступника начальника відділу Долинського РВ ДВС ОСОБА_3 при виконанні виконавчого провадження №56577923 у частині складення нею цього розрахунку.

Стягувачка ОСОБА_4 звернулася у травні 2014 року до відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області з заявою про повернення їй виконавчого листа, у зв'язку з чим 23 травня 2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області винесена постанова про повернення стягувачці виконавчого документа: виконавчого листа №2-799, виданого 02 серпня 2010 року Долинським районним судом Івано-Франківської області, припинено примусове виконання рішення суду, на підставі якого був виданий виконавчий лист.

На час повернення стягувачці виконавчого документа заборгованості по сплаті аліментів у нього не було.

Стягувачка ОСОБА_4, отримавши в 2014 році на свою вимогу від органу державної виконавчої служби виконавчий лист, без поважних причин не пред'являла його до виконання до 11 червня 2018 року, тому в нього не могло виникнути заборгованості за аліментами за минулий час і він не є боржником по сплаті аліментів, що також підтверджується інформацією про виконавче провадження №56577923, отриманою ним 31 липня 2018 року з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Державний виконавець необгрунтовано та всупереч чинному законодавству нарахувала йому заборгованість по сплаті аліментів за минулий час.

Після повернення державною виконавчою службою 23 травня 2014 року виконавчого листа стягувачці, остання всупереч вимогам чинного законодавства та приписам судового рішення, отримавши тимчасовий дозвіл на виїзд дитини за кордон, виїхала разом з сином ОСОБА_5, на утримання якого він зобов'язаний сплачувати аліменти на користь стягувачки, до своїх батьків в Іспанію, позбавивши його права брати участь у вихованні сина, піклуватися про його здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток; по сьогоднішній день проживає разом з сином в Іспанії, де працевлаштувалася і має стабільні та високі доходи, не вживала заходів щодо одержання аліментів від нього до 11 червня 2018 року, а він протягом періоду з 23.05.2014 р. по 11.06.2018 р. не ухилявся від сплати аліментів на користь стягувачки, постійно був працевлаштований і проживав з сім'єю в Долинському районі Івано-Франківської області, тому дії державного виконавця щодо нарахування йому заборгованості за аліментами за минулий час є неправомірними.

Оскільки розрахунок зі сплати аліментів йому вручено 17.08.2018 р., то скарга подана ним без пропущення строку для її подання.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подану скаргу підтримали, посилаючись на вищевказані обставини, просили її задовольнити. Зазначили, що ОСОБА_1, як батько, завжди добросовісно виконував свої обов'язки. Після розірвання шлюбу він не тільки сплачував аліменти, але й додатково брав участь в утриманні їхньої дитини, у зв'язку з чим стягувачка у 2014 році просила повернути їй виконавчий лист. Заборгованості по сплаті аліментів у нього не було. Він і надалі продовжував займатися вихованням та утриманням сина, забирав його до себе додому, а стягувачка їздила за кордон. Згодом вона попросила у нього дозволу на вивіз дитини за межі України, проти чого він не заперечив та дав нотаріально завірену згоду на короткостровий виїзд сина за кордон. Проте його колишня дружина забрала дитину і більше не поверталася в Україну. Він після повернення виконавчого листа стягувачу продовжував працювати, готовий був сплачувати аліменти на утримання сина і надалі, однак з незалежних від нього причин не міг продовжувати це робити, так як стягувачка, виїхавши з неповнолітньою дитиною за кордон, повністю позбавила його зв'язку з сином, чим чинить перешкоди для їх вільного спілкування й участі батька в його утриманні та вихованні. Остання не залишила ні координат про місце перебування, ні засобів зв'язку, ні тим більше реквізитів, куди б він міг перераховувати аліменти. Маючи можливість повторно пред'явити виконавчий лист до виконання перед від'їздом, вона також цього не зробила, що підтверджує те, що з приводу стягнення аліментів у неї жодних претензій до нього не було, як і не виникало жодної заборгованості з їх сплати. Він вживав всіх можливих заходів з метою усунення існуючих перешкод, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Однак, до сьогоднішнього дня він з дитиною не бачиться та не спілкується, позбавлений можливості брати участь у її вихованні та виконанні своїх батьківських обов'язків. Крім того, з часу відкриття виконавчого провадження до сьогоднішнього дня аліменти з нього не стягуються, хоча він подав виконавцю дані про місце своєї роботи та призначену йому в цей період пенсію по інвалідності , чим штучно збільшується заборгованість. Стягувачка перебуває за кордоном, а заява, подана її представником, не свідчить про дійсну волю матері дитини отримати аліменти за минулий час, оскільки написана її представником по наданому їй взірцю. ОСОБА_4 добровільно відкликала виконавчий лист у зв'язку з виконанням ним свого батьківського обов'язку, та не пред'являла його до виконання тривалий час, хоча жодних перешкод у цьому не було. Довіреність, на підставі якої її представник звернулася із заявою про відкриття виконавчого провадження, видана ще у 2014 році з метою виконання всіх формальностей, пов'язаних з виплатою пенсій, вікриття та анулювання банківських рахунків, розпорядження рухомим та нерухомим майном, вчинення різного роду дій, пов'язаних з цим, однак у ній жодним словом не згадано і не конкретизовано питання стягнення аліментів, в тому числі заборгованості за минулий час. ОСОБА_6, яка являється сестрою стягувачки, пред'явила виконавчий лист до виконання після того, як він звернувся до неї з побажанням побачити сина, так як зв'язку з ОСОБА_4 він не має, тому звернення у виконавчу службу було спрямоване на усунення його від участі у вихованні дитини, вирішенні його долі, чому посприяла державний виконавець Карбівська Л.М., нарахувавши йому заборгованість за аліментами, при існуванні якої згідно змін у законодавстві стягувачка зможе вивозити сина за кордон без його дозволу. Більше того, ця заборгованість складається не тільки з безпідставно нарахованого боргу за минулий час, але і нараховується надалі, адже виконавець жодних дій для стягнення аліментів з його заробітку не вживає з часу відкриття виконавчого провадження, хоча володіє для цього всіма необхідними даними, чим штучно збільшує його заборгованість.

Також сумнівним залишається сам факт відкриття виконавчого провадження, оскільки йому вручено постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.06.2018 р., однак така постанова у відповідному реєстрі відсутня, натомість є декілька постанов від 13.06.2018р., які також були цим же виконавцем скасовані. Крім того, у постанові зазначена неіснуча адреса стягувачки, оскільки вона у м. Львів не проживала та не була зареєстрована, неправильна її дата народження, а його адреса вказана без зазначення населеного пункту, що також підтверджує те, що державний виконавець жодних дій, які б повинні передувати складенню розрахунку заборгованості не вчиняла, як і не з'ясовувала у сторін чи така заборгованість існує, оскільки, навіть, не встановила їхні адреси, при цьому неправомірно склала розрахунок аліментів за минулий час, визначивши цю суму як заборгованість. Він ніколи не був боржником по стягненню аліментів, так як не допускав виникнення такої заборгованості. Зловживання своїми правами стягувачкою, в тому числі, вимога про повернення їй виконавчого документа, тривале його непред'явлення, а потім подача через представника, яка не з'являється ні до державного виконавця, ні до суду, щоб підвердити або спростувати наявність такої заборгованості, чому також спряли представники виконавчої служби, виїзд з дитиною за кордон на тривалий термін (5 років) призвело до порушення його прав як боржника за виконавчим листом та як батька, наслідком чого стало безпідставне проведення розрахунку заборгованості, що тягне за собою обмеження цілої низки його конституційних прав. Просили скаргу задовольнити.

Заступник начальника Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що на підставі виконавчого документа № 2-799, що виданий 02.08.2010 року Долинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, нею 12.06.2018 р. відкрито виконавче провадження за заявою представника стягувача за дорученням ОСОБА_6 Постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.06.2018 р. направлена рекомендованою кореспонденцією сторонам виконавчого провадження та здійснено виклик боржника. Дана постанова вручена боржнику особисто 21.06.2018 р. 18 липня 2018 року боржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та отримав під підпис всі необхідні йому документи. Оскільки в заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просила здійснити розрахунок заборгованості по аліментах та стягнути аліменти за останні 3 роки, нею дано запити в органи ДФС та ПФУ для встановлення достовірного розміру заборгованості по аліментах, 20.07.2018 р. також направлено запити по місцю праці боржника. 27.07.2018 р. на адресу Долинського РВ ДВС надійшли довідки з місця роботи ОСОБА_1, а довідка про отриману пенсію - 10.08.2018 р., тому нею після отримання вказаних документів визначено розмір заборгованості та направлено його для ознайомлення сторонам виконавчого провадження. Раніше виконавчий лист № 2-799, виданий Долинським районним судом Івано-Франківської області 02.08.2010 року, уже знаходився на виконанні у відділі виконавчої служби, але 23.05.2014 р. був повернутий стягувачці ОСОБА_4 на її вимогу і після спливу 3 років виконавче провадження знищено. 07.06.2018 р. цей виконавчий лист був пред'явлений повторно. Що стосується розбіжності в даті винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, то вона пояснюється тим, що 12.06.2018 року не працював реєстр і тому винесена нею 12.06.2018 року постанова відправлена до реєстру наступного дня 13.06.2018 року. Вважає, що вона діяла виключно відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Мінюсту 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрована за № 489/20802, в її діях відсутні порушення при виконанні судового рішення, а тому в задоволенні скарги просила відмовити.

Стягувачка ОСОБА_4 та її представник за довіреністю ОСОБА_6 в судове засідання на неодноразові виклики не зявилися та не повідомили про причини неявки, хоч були належно повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с. 27,48, 53).

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії суду.

Заявником та його представником заявлено клопотання про витребування з Долинського РВ ДВС ГТУЮ матеріалів виконавчого провадження № 56577923, яке судом задоволено (а.с. 59, 62).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2010 р., справа № 2-799/2010, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 11).

З метою виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист стягувачці, який знаходився на виконанні у ВДВС Долинського районного управління юстиції та на підставі письмової вимоги стягувачки ОСОБА_4 постановою від 23.05.2014 р. повернутий останній (а.с. 12).

12.06.2018 р. заступником начальника Долинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56577923 на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження про примасове виконання виконавчого листа № 2-799, виданого 02.08.2010 р. (а.с. 13), яка в автоматизовану систему виконавчого провадження внесена 13.06.2018р., № з/п 4 (а.с. 56). Адреса боржника зазначена: зелена 6, адреса стягувача: Львівська обл., м. Львів, зелена 130/45.

Судом встановлено, що заява подана не стягувачкою ОСОБА_4, а її представником за довіреністю ОСОБА_6, в якій остання просить прийняти до виконання виконавчий лист № 2-799 та здійснити перерахунок заборгованості по аліментах за останні три роки. Повідомляє, що боржник працює у ФОП ОСОБА_8 Свою адресу та адресу стягувачки не зазначає. При цьому вказує, що ОСОБА_1 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 41).

Суд ознайомився зі змістом довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_6, з якої вбачається, що ОСОБА_4, яка проживає в м. Сан-Педро-Дель-Пінатар, провінція Мурсія (Іспанія), надала повноваження ОСОБА_6 на вчинення великого кола повноважень, зокрема, і право на звернення до державних органів по цивільних справах (а.с. 30 - 40), однак конкретні дії з приводу виконання саме рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2010 р. та подання виданого на його підставі виконавчого листа у виконавчу службу, якими уповноваажено повірену особу, у довіреності не визначено, а відповідно, оскільки стягувачка ОСОБА_4 в судові засідання не з'являється та не повідомляє свою думку щодо поданої скарги, встановити дійсну волю стягувачки щодо стягнення аліментів за минулий час у примусовому порядку, ні зі змісту довіреності, ні в судовому засіданні не представилося можливим.

Державним виконавцем проведено розрахунок із сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-799 від 02.08.2010 р., виданого Долинським районним судом, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 З розрахунку вбачається, що виконавцем нараховано борг з червня 2015 року по червень 2018 року, тобто за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання, на суму 35406,50 грн. (а.с. 14).

Скаржиником ОСОБА_1 оскаржуються дії начальника Долинського РВ ДВС з приводу нарахування вказаної у розрахунку заборгованості за виконавчим листом за минулий час, оскільки вважає їх такими, що суперечать закону.

Оцінка суду.

Вислухавши аргументи учасників справи, дослідивши та оцінивши здобуті в судовому засіданні докази, суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи встановлено, що заявником подано скаргу на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З положень ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України вбачається, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Отже, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, визначених у даній статті, зокрема, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, він здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За правилами ст.ст. 195, 196 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем виходячи з фактичного заробітку (доходу), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення розміру заборгованості. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 Сімейного кодексу України (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Судом встановлено, що скаржник з розрахунком заборгованості не погоджується, так як вважає, що з його сторони не було жодних дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, на час повернення виконавчого листа у 2014 році за вимогою самої стягувачки ОСОБА_4 та після цього. Він постійно працював, заборгованості зі сплати аліментів у 2014 році не мав. Всіма своїми діями підтверджував бажання брати участь у вихованні сина, якого колишня дружина забрала на проживання в Іспанію у 2014 році і до сьогоднішнього дня з ним не повернулася. Тобто, з 2014 року по 2018 рік аліменти не стягувалися з нього не з його вини, а це було волевиявленням самої ОСОБА_4 і вона жодних дій для стягнення аліментів не тільки не вживала, а, навпаки, вчинила дії з метою припинення такого стягнення, звернувшись із заявою до державного виконавця про повернення їй виконавчого документа.

Аналізуючи вимоги ст. 194 СК України в сукупності з іншими вищеописаними нормами, слід прийти до висновку, що аліменти за минулий час за виконавчим листом можуть бути стягнуті державним виконавцем, тобто, це є право останнього, а не є його обов'язок, як про це зазначала у судовому засіданні заступник начальника Долинського РВ ДВС ОСОБА_3 У кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування аліментів за минулий час потрібно враховувати як і чинне законодавство: Закон України "Про виконавче провадженння", Сімейний кодекс України, Інструкцію з організації примусового виконання рішень, так і з'ясовувати фактичні обставини справи, в тому числі причини непред'явлення виконавчого листа до виконання, чи була можливість його пред'явити, чи ухилявся боржник від такої сплати, або ж навпаки сплачував аліменти добровільно, чи не перебував боржник у розшуку. Саме на це звернуто увагу і в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", де в п. 3 зазначено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Однак, як встановлено з оглянутого в судовому засіданні виконавчого проавадження та ствердила виконавець, аліменти за минулий час нараховуються та стягуються автоматично, якщо про це просить стягувач у своїй заяві, без перевірки чи дійсно вона мала місце та без встановлення підстав для її нарахування. При цьому виконавець зазначила, що заява представника стягувача поступила до канцелярії, де перевірили її повноваження, зареєстрували документи, внісши всі необхідні дані, в тому числі про місце проживання сторін. Тому вона не перевіряла внесені дані, а про існування заборгованості зробила висновок із заяви про примусове стягнення аліментів за останні три роки.

Такі дії державного виконавця суперечать вимогам р. ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, в якому як визначені вимоги до заяви про примусове виконання рішення та даних, які повинні бути зазначені в ній, так і обов'язки державного виконавця при відкритті провадження перевірити дотримання цих вимог (п. 1). Розрахунок заборгованості та стягнення аліментів за минулий час відповідно до п. 4 вказаного розділу проводиться на підставі відомостей, отриманих як від боржника, так і від стягувача, однак останні не викликалися до виконавця з метою отримання зазначеної інформації, а виклики зроблені формально, оскільки адреси в них зазначені неправильні, відмінні від наявних та тих, які вказані у виконавчому документі.

Вказане свідчить про недотримання державним виконавцем при нарахуванні заборгованості за аліментами ОСОБА_1 вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» про неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі вчинення виконавчих дій та порушення принципу рівності сторін, де позиція боржника взагалі не була врахована та перевірена. Суд також звертає увагу на те, що державний виконавець, нарахувавши самостійно, без встановлення вищезазначених обставин таку заборгованість, не ознайомила з її розміром сторін у встановлені строки, оскільки, як вбачається із супровідного листа № 9317 від 12.06.2018р. про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження та довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, такі направлені ОСОБА_1 на вул. Зелену, 6, однак невідомо в який населений пункт, а ОСОБА_4 - у м.Львів, вул. Зелена, 130/45, де остання ніколи не проживала, не була зареєстрована, таку адресу для повідомлень у своїй заяві не зазначала і представник стягувача при зверненні у виконавчу службу (а.с. 67). Натомість, як встановлено судом, стягувач проживала та зареєстрована в даний час у с. Старий Мізунь Долинського району Івано-Франківської області, де отримувала повідомлення направлені судом, як на її ім'я, так і на ім'я представника, а повідомлення направлені в м. Львів згідно даних з офіційного сайту "Укрпошти" не представляється можливим вручити останнім. Зазначене підтверджує, що державний виконавець не перевіряла сам факт наявності такої заборгованості та не вживала заходів з метою правильного її нарахування. В матеріалах виконавчого провадження відсутні підтверджуючі документи про те, що оскаржуваний розрахунок вручений боржнику у встановлені строки.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність доводів заявника про те, що мало місце порушення його прав та недотримання вимог законодавства, в тому числі Сімейного кодексу України, при нарахуванні йому аліментів за минулий час, які виконавець визначає як заборгованість зі сплати аліментів, а тому дії заступника начальника Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області ОСОБА_3 при виконанні виконавчого провадження № 56577923 у частині складення розрахунку зі сплати аліментів станом на 17.08.2018 р. в сумі 35406,50 грн. згідно виконавчого листа № 2-799, виданого 02.08.2010 р. на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2010 р. у справі № 2-799/2010 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, слід визнати неправомірними, а скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

На підставі викладено, ст.ст. 3, 19, 55 Конституції України, ст.ст. 194, 195, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 6, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла станом на 12.06.2018 р., ст.ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України, р. ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, керуючись ст.ст. 260, 263, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії заступника начальника Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області ОСОБА_3 при виконанні виконавчого провадження № 56577923 у частині складення нею розрахунку зі сплати аліментів станом на 17.08.2018 р. в сумі 35406,50 грн. згідно виконавчого листа № 2-799, виданого 02.08.2010 р. на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2010 р. у справі № 2-799/2010 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду, а особами, що були відсутні в судовому засіданні під час її проголошення, в той же строк з часу отримання її копії.

Заявник: ОСОБА_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Заінтересовані особи: заступник начальника Долинського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_3, пр. Незалежності, м. Долина Івано-Франківської області, ;

ОСОБА_4, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Суддя: Монташевич С.М.