Провадження № 2/201/918/2018
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2018 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Трещова В.В., при секретарі Бережній О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, керівник комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 19.02.2018р., просить суд зобовязати КП «Жилсервіс-2» замінити каналізаційний стояк, який знаходиться в квартирі № 16 та № 6; поновити витяжну вентиляцію в квартирі № 16; встановити фіксований термін усунення заміни каналізаційного стояка в квартирах № 16, № 6 після винесення рішення суду. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь матеріальний збиток у розмірі 22450 грн.; вартість судового збору 650 грн.; вартість будівельно-технічного експертного дослідження 1800 грн., яке підтвердило факт пошкодження каналізаційного стояка та відсутність витяжної вентиляції в квартирі № 16 та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування заявленого позивач посилається на те, що в квартирі АДРЕСА_1, в якій проживає позивач, вийшов з ладу відвід каналізаційного стояка. Каналізаційний стояк проходить в квартирах №№ 16, 6 не змінювався з 1957 року. Стояк чавунний, термін його використання (40 років) вичерпано, у звязку з чим скрізь нього у квартиру № 16 потрапляють каналізаційні води. Позивач намагалась замінити каналізаційний стояк самотужки в лютому 2006 року, коли робила капітальний ремонт в своїй квартирі. За для цього позивач звернулась з цією пропозицією до сусідів з квартир № 18 та № 6. З власниками квартири № 18, які мешкають поверхом вище було замінено частину стояка, а з власником квартири № 6, ОСОБА_2, домовитися не вийшло, оскільки остання зробила ремонт у своїй квартирі, який руйнувати не схотіла. 01.12.2014р. позивач звернулась до начальника ЖЖЕП-4 та в квартиру № 6 з проханням вирішити існуючу проблему сумісними зусиллями та замінити каналізаційний стояк у квартирах. 03.12.2014р. було проведено обстеження квартири № 16, зі складанням відповідного акту, в якому було зафіксовано, що в квартирі через зруйнований стояк відбувається підтоплення каналізаційними водами квартири № 16, через це стеля в туалеті і ванній кімнаті мають покриття пліснявого нальоту. Такий наліт має місце і на кахлі в ванній кімнаті. Крім цього, як зазначає позивач, в квартирі практично не працює витяжна вентиляція у ванній кімнаті. Через потрапляння каналізаційних вод та плісняви до квартири № 16 у позивачки в 2016 році погіршився стан здоровя та вона тривалий час знаходилась в лікарні № 7 та клінічній лікарні м. Солотвіно з приступами задухи, через загострення бронхіальної астми.

18.04.2018р. позивач у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. У попередніх судових засіданнях позивач також позовні вимоги підтримувала та наполягала на їх задоволенні, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив до суду відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував, при цьому пояснював наступне.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1069 від 28.12.2017р. «Про призначення управителів багатоквартирних будинків», КП «Жилсервіс-2» ДМР було призначено управителем у багатоквартирних будинках Соборного району, в тому числі у будинку №17 по вулиці Гоголя.

На виконання вказаного рішення, виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, від імені та в інтересах співвласників багатоквартирних будинків, 29.12.2017р. було укладено з КП «Жилсервіс-2» ДМР договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками що розташовані в Соборному районі.

Враховуючи наведене, КП «Жилсервіс-2» ДМР надає послуги з управління багатоквартирними будинками №17 по вулиці Гоголя з 01.01.2018р.

Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви, ОСОБА_1, яка є власником квартири АДРЕСА_2, скаржиться на те, що з 2004 року відбувається підтоплення її квартири.

06.01.2015р. та 07.10.2016р. складено акти №129 та №511 відповідно до яких встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_3 відбувається через несправність каналізаційного відводу в санвузлі від суміжного стояка в квартирі №6. Власник вказаної квартири доступ до комунікацій не надає.

Відповідач вважає, що саме ОСОБА_2, як власник квартири АДРЕСА_4, є особою, відповідальною за належне використання, експлуатацію та схоронність системи холодного водопостачання та каналізації, що знаходиться в її квартирі.

23.03.2018р. на адресу КП «Жилсервіс-2» ДМР надійшла заява ОСОБА_1 про заміну каналізаційного стояка, який знаходиться в квартирі №16 та №6 по вул. Гоголя, 17 та відновлення витяжної вентиляції в квартирі №16.

28.03.2018р. з виходом на місце було обстежено квартиру АДРЕСА_5. При обстеженні стояка водовідведення були виявлені сліди старого залиття. На момент обстеження протікання стояка водовідведення в квартирі не виявлено, стояк знаходиться в робочому стані, про що складено акт. Також, пічником під час планового огляду згідно графіку були обстежені вентиляційні канали у квартирі № 16 та встановлено, вентиляційні канали знаходяться у робочому стані, тяга є.

Відповідач зазначає, що оскільки залиття квартири позивачки сталося в період з 2004 по 2016 рік, а КП «Жилсервіс-2» ДМР обслуговує будинок №17 по вул. Гоголя лише з 01.01.2018р., тому у КП «Жилсервіс-2» ДМР відсутній обов'язок відповідати за шкоду, спричинену внаслідок несправність каналізаційного відводу в санвузлі всередині квартири АДРЕСА_4.

Крім того, відповідач у поданому до суду відзиві просив залучити у якості співвідповідачів ОСОБА_2 та ТОВ «Правобережне житлово-експлуатаційне підприємство».

Вирішуючи заявлене клопотання, суд відмовляє у задоволенні останнього, керуючись наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

З диспозиції вказаної статті вбачається, що залучити заявлених відповідачем осіб у справу у якості співвідповідачів можливо лише за клопотанням або згодою позивача, оскільки лише позивач вирішує хто, на її думку, порушує її законні права та інтереси, та, відповідно, до кого має бути предявлено позов.

Крім того, відповідач у поданому до суду відзиві просив розглянути дану справу без присутності представника КП «Жилсервіс-2» ДМР.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звернулися.

З урахуванням належного повідомлення сторін, клопотань позивача та представника відповідача про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане 06.05.1993р., позивач є співвласником квартири № 16, що знаходиться по вул. Гоголя, 17 у м. Дніпрі (колишня назва м. Дніпропетровськ) (а.с. № 34).

06.01.2015р. та 07.10.2016р. балансоутримувачем будинку було складено акти № 129 та № 511, відповідно до яких встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_3 відбувається через несправність каналізаційного відводу в санвузлі від суміжного стояка в квартирі №6. Власник вказаної квартири доступ до комунікацій не надає (а.с. № 10).

Відповідно до висновку Будівельно-технічного експертного дослідження № 1201-11 від 28.11.2017р., виконаного судовим експертом ОСОБА_4, пошкодження, що виникли внаслідок залиття каналізаційними стоками із системи внутрішньої каналізації, яка проходить крізь кімнату ванни квартири за адресом: АДРЕСА_6, є просочування стічних вод каналізаційного відводу на кахельне покриття стіни під ним, що являє собою вертикальні патьоки бурого кольору на всю висоту стіни із їх накопиченням на горизонтальній поверхні душового піддону, на поверхні панелів підвісної стелі наявні сліди грибка у вигляді суцільних плям жовто-бурого кольору. Технічна причина вказаних пошкоджень є порушення терміну ефективної експлуатації до капремонту (заміни), визначеною п. 5.6.1 та відсутність вчасного виконання робіт з ремонту, регламентованих п. 5.3.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005р. № 76 (а.с. 12 33).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1069 від 28.12.2017р. «Про призначення управителів багатоквартирних будинків», КП «Жилсервіс-2» ДМР було призначено управителем у багатоквартирних будинках Соборного району, в тому числі у будинку №17 по вулиці Гоголя.

На виконання вказаного рішення, виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, від імені та в інтересах співвласників багатоквартирних будинків, 29.12.2017р. було укладено з КП «Жилсервіс-2» ДМР договір про надання послуг з управління багатоквартирними будинками що розташовані в Соборному районі.

Враховуючи наведене, КП «Жилсервіс-2» ДМР надає послуги з управління багатоквартирними будинками №17 по вулиці Гоголя з 01.01.2018р.

23.03.2018р. на адресу КП «Жилсервіс-2» ДМР надійшла заява ОСОБА_1 про заміну каналізаційного стояка, який знаходиться в квартирі №16 та №6 по вул. Гоголя, 17 та відновлення витяжної вентиляції в квартирі №16 (а.с. 105 106).

28.03.2018р. з виходом на місце співробітниками відповідача було обстежено квартиру АДРЕСА_5. При обстеженні стояка водовідведення були виявлені сліди старого залиття. На момент обстеження протікання стояка водовідведення в квартирі не виявлено, стояк знаходиться в робочому стані, про що складено акт. Також, пічником під час планового огляду згідно графіку були обстежені вентиляційні канали у квартирі № 16 та встановлено, вентиляційні канали знаходяться у робочому стані, тяга є (а.с. 109).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено поняття балансоутримувача будинку, яким може бути його власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно. Внутрішньобудинковими системами - є мережі, арматура на них, прилади та обладнання.

За правилами ст. 23 Закону власник має право тримати на балансі та управляти належним йому майном або доручати це балансоутримувачу або управителю.

Згідно ст. 24 Закону балансоутримувач має право визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна, зобов'язаний утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками).

Згідно із п. 2.2. Правил управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02.02.2009р. № 13, при передачі об'єкта в управління попередній балансоутримувач чи особа, що здійснювала управління будинком, надає замовнику, а замовник передає особі, що буде здійснювати управління будинком, оригінали або належним чином завірені копії документів щодо технічного стану об'єкту, акт технічного стану об'єкта на момент приймання-передачі; схеми внутрішньобудинкових мереж централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення тощо.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-IV, передбачено порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показань засобів обліку.

Так, згідно даної норми закону, споживач зобов'язаний забезпечити доступ до мережі, арматури, засобів обліку, розподільчих систем представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання.

Працівники виконавця/виробника повинні поважати права споживачів, перебувати (відвідувати) тільки в тих приміщеннях, де розташоване обладнання, перевірка, ремонт, огляд якого відбувається.

Якщо споживач відсутній і при цьому немає можливості встановити зв'язок з ним з метою його інформування про необхідність негайного прибуття до приміщення або він відмовляється допустити в займані ним приміщення представників виконавця/виробника і при цьому є об'єктивні підстави вважати, що аварія, неполадки, які унеможливлюють надання житлово-комунальних послуг іншим споживачам, відбулися саме в цих приміщеннях, - доступ у приміщення відбувається без отримання згоди споживача (несанкціонований доступ).

Представник виконавця/виробника попереджає споживача, який присутній, але відмовляється допустити до житла та іншого володіння, про здійснення несанкціонованого доступу.

Під час здійснення несанкціонованого доступу і до повного завершення робіт, визначених частиною сьомою цієї статті, повинні бути присутні: представник виконавця/виробника, представник балансоутримувача/управителя, Національної поліції, аварійно-ремонтної бригади та споживач з будь-якого із суміжних приміщень.

Статтею 20 даного Закону передбачено, що споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу.

Споживач зобов'язаний допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку.

Згідно ст. 21 Закону виконавець має право доступу в приміщення, будинки і споруди для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни. Виконавець зобов'язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Згідно із пунктом 2.3 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76, для централізованого управління і контролю за технічним станом жилого фонду створюються об'єднані диспетчерські служби або районні диспетчерські служби, які ведуть журнали обліку заявок на оперативне усунення несправностей і ушкоджень інженерного обладнання в квартирах. У разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. ОДС виконує роботи за заявками населення, які приймаються безпосередньо від мешканців за телефоном, через переговорні пристрої. Технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації та витрати на виконання цих робіт здійснюються відповідно до законодавства.

Отже, з наведених норм випливає, що правовідносини щодо проведення ремонтних робіт по заміні інженерного обладнання, проведення технічних та профілактичних оглядів існують виключно на договірних засадах і складаються між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг споживачами і виконавцями послуг (ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Ремонтні роботи інженерних мереж, у т.ч. каналізації, повинні виконуватися управителем, балансоутримувачем або власником будинку на підставі поданої заявки споживача мешканця будинку.

Що стосується самих споживачів, то вони зобовязані згідно ч. 3 ст. 20 даного Закону дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Нормами чинного законодавства не передбачено, що споживачі за власний рахунок повинні здійснювати ремонт інженерних мереж, оскільки субєктом відповідальності за експлуатацію утримуваного майна, до складу якого входять інженерні мережі, несе балансоутримувач та власник майна (ст. 1 Закону).

Отже, позивач, яка є споживачем послуг, не повинна за законом здійснювати ремонт мереж каналізації в будинку.

Суд критично оцінює складені співробітниками підприємства відповідача акти перевірок, згідно яких протікання стояка водовідведення в квартирі не виявлено, стояк знаходиться в робочому стані, вентиляційні канали також находяться у робочому стані, тяга є, оскільки вказані акти суперечать іншим доказам, наявним в матеріалах справи.

При цьому, судовим експертом, висновок якого наявний в матеріалах справи, було встановлено, що технічна причина виявлених пошкоджень (залиття каналізаційними стоками із системи внутрішньої каналізації) є порушення терміну ефективної експлуатації до капремонту (заміни), визначеною п. 5.6.1 та відсутність вчасного виконання робіт з ремонту, регламентованих п. 5.3.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005р. № 76.

За встановленого, суд дійшов висновку про задоволення позовних в частині зобовязання відповідача замінити каналізаційний стояк, який знаходиться в квартирі № 16, №6; поновити витяжну вентиляцію в квартирі №16.

Щодо вимоги про встановлення відповідачу фіксованого терміну на заміну каналізаційного стояка, суд відмовляє в її задоволенні, оскільки вирішення питання щодо встановлення строків виконання судового рішення є прерогативою органів виконавчої служби.

Вирішуючи питання про стягнення матеріальної шкоди з відповідача на користь позивача суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992p., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальний збиток у розмірі 22 450 грн., при цьому жодних доказів на підтвердження заявленої суми в матеріалах справи не міститься.

Враховуючи, що залиття квартири позивачки сталося в період з 2004 по 2016 рік, та той факт, що КП «Жилсервіс-2» ДМР обслуговує будинок №17 по вул. Гоголя лише з 01.01.2018р., у КП «Жилсервіс-2» ДМР відсутній обов'язок відповідати за шкоду, спричинену внаслідок несправності каналізаційного відводу в санвузлі в період обслуговування будинка іншим балансоутримувачем.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000 грн., суд дійшов висновку про задоволення останній лише частково, у розмірі 1000 грн., з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог було надано суду чисельні медичні довідки, лікарняні листи та виписки з медичної картки стаціонарного хворого. При цьому, суд бере до уваги лише ті докази, які датовані 2018 роком, оскільки відповідач обслуговую будинок позивача лише з січна 2018 року. Так, відповідно до вказаних медичних документів вбачається, що позивач страждає на захворювання бронхіальної астми, у звязку з чим наявність плісняви та сторонніх запахів у її квартирі є безумовно шкідливим. Враховуючи той факт, що позивач зверталась до відповідача з проханнями вжити відповідних заходів реагування, проте останній не вчинив жодних дій, спрямованих на ефективне вирішення проблеми та її усунення, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн. з відповідача на користь позивача.

Щодо пояснень представника відповідача з приводу того, що ОСОБА_2 не надає доступу співробітникам комунального підприємства до своєї квартири задля усунення протікання, суд оцінює останні критично, оскільки балансоутримувач наділений правом несанкціонованого доступу до житла або звернення до суду з відповідними вимогами до споживача послуг, в даному випадку мешканців квартири № 6.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, та беручи до уваги результат вирішення справи, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 640 грн.

В частині стягнення грошових коштів на оплату вартості Будівельно-технічного експертного дослідження у розмірі 1800 грн., суд відмовляє в її задоволенні, оскільки вказане дослідження виконано 28.11.2017р. та було долучено до первинної позовної заяви від 07.12.2017р., згідно якої відповідачем по справі було заявлено ТОВ «Правобережне житлово-експлуатаційне підприємство», тоді як КП «Жилсервіс-2» залучено до участі у справі, відповідно до уточненої позовної заяви 19.02.2018р. та вказане підприємство є відповідальним перед позивачем лише з 01.01.2018р. Даний експертний висновок складено на період часу, коли КП «Жилсервіс-2» не був балансоутримувачем будинку, в якому мешкає позивач.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 77-79, 80-81, 95, 199-206, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради замінити каналізаційний стояк в квартирі № 16, № 6 та поновити витяжну вентиляцію в квартирі АДРЕСА_7.

Стягнути з комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

В задоволенні решти вимог, - відмовити.

Стягнути з комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 640 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Трещов