Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3561/17 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2018 року

у цивільній справі №285/3561/17 за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив визнати незаконною та скасувати постанову нотаріуса від 16.08.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобовязати відповідача видати йому свідоцтво про право на спадщину на обовязкову частку у спадщині після смерті батька ОСОБА_6, померлого 13.04.2015 року. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що після смерті батька відкрилася спадщина, у звязку з чим він звернувся до нотаріуса із заявою про її прийняття. Проте йому було відмовлено з тих підстав, що на момент відкриття спадщини він не досяг загального пенсійного віку. Спадкоємцем за заповітом після смерті батька є ОСОБА_5 На переконання позивача, нотаріус неправильно тлумачить положення ст.1241 ЦК України і незаконно обмежив його право на обовязкову частку у спадщині батька, оскільки на момент відкриття спадщини він був пенсіонером на підставі ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» як пенсіонер зі скороченим пенсійним віком. У звязку з цим він звернувся до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що будучи пенсіонером за віком (незалежно від того чи досяг він загального пенсійного віку, чи така пенсія оформлена на пільгових умовах зі зменшенням віку) та отримуючи пенсію відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно зі ст.1241 ЦК України він є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця та відповідно має право на обовязкову частку у спадщині. Проте суд наведеного не врахував.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13.04.2015 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 263068, виданим відділом ДРАЦС по місту Новоград-Волинському реєстраційної служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області 14.04.2015 року (а.с.5).

За життя ОСОБА_6 заповів все своє майно ОСОБА_5.

На підставі заяви ОСОБА_5 від 29.04.2015 року приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського округу ОСОБА_4 заведена спадкова справа №40/2015 до майна спадкодавця ОСОБА_6.

08.10.2015 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6. Проте, постановою нотаріуса від 16.08.2016 року йому відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії (а.с.8,9).

Свою відмову приватний нотаріус ОСОБА_4 мотивувала вимогами ст.ст.1,26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для задоволення позову та визнання неправомірною постанови нотаріуса не було.

Так з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером з 19.09.2006 року, отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, відповідно до ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (а.с.7,10-11). На час відкриття спадщини позивачеві виповнилося 58 років.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

В п.19 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, які визначені ст.1241 ЦК України, є вичерпний і розширеного тлумачення не потребує.

Визначення поняття непрацездатної особи міститься в ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України та в ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зокрема, непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсійний вік для чоловіків встановлений 60 років при стажі роботи не менше 25 років (в редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_6Ф.).

Однак для застосування до особи положень ст.1241 ЦК Кодексу щодо права на обовязкову частку у спадщині необхідно керуватися положеннями законів (ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України, ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»), які дають визначення поняття непрацездатної особи, та вказують саме на досягнення особою пенсійного віку.

Законодавець захищає осіб, які працювали в особливо складних умовах і гарантує їм право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, але ця обставина не підтверджує право особи на обов'язкову частку у спадщині.

Таким чином, суд правильно вважав, що факт отримання позивачем пенсії на пільгових умовах згідно за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», не свідчить про те, що він досяг пенсійного віку, тобто, про його непрацездатність в розумінні ст.1241 ЦК України як особи, що має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на день смерті батька він мав вік 58 років, а не 60 років, як це передбачено ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки зводяться до переоцінки доказів. Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 26.04.2018 року.