Провадження № 2/331/79/2018
Справа № 331/4257/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представників: позивача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання : 69063, АДРЕСА_1) до товариства з обмеженою відповідальністю « РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» ( місцезнаходження : 04112, м. Київ, вул.. О.Теліги, буд. корп.12), третя особа ОСОБА_4 відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ( місцезнаходження : м. Запоріжжя, 69002, вул. Залізнична,9а), про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

26.06..2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ « ПроКредитБанк», третя особа ОСОБА_4 ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про звільнення з-під арешту шляхом скасування арешту нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 944/5 від 126.06.2010 р. старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_5 ( Власник : ОСОБА_1, код НОМЕР_1, 021.01.1974 року народження, АДРЕСА_2), зареєстрованого 07.07.2010 р. в Єдиному реєстрі заборон відчудження об»єктів нерухомого майна за номером 10008035 Запорізькою філією ДП « Інформаційний центр» МЮУ.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у травні 2017 року він випадково дізнався про наявність арешту його майна, накладеного постановою старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 944/5 від 16 червня 2010 року.

З метою зясування підстав накладення арешту 26 травня 2017 року він звернувся до ОСОБА_4 ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про надання інформації щодо арешту, накладеного постановою старшого державного виконавця Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 944/5 від 16 червня 2010 року, та одночасно порушив питання щодо зняття арешту з майна.

09 червня 2017 року він отримав лист начальника ОСОБА_4 ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області вих.. № 2539 від 09.06.2017р., з якого дізнався, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 20097184 по виконанню виконавчого листа № 2-1465, виданого 21.05.2010р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» суми заборгованості у розмірі 36823,63 грн. З метою виконання рішення суду старшим державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 944/5 від 16 червня 2010 року.

Також з листа вбачається, що 22 липня 2010 року державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідносин). На теперішній час у відділі перебуває виконавче провадження № 50956507, відкрите на підставі судового наказу № 2-н/331/600/15, виданого 20.10.2015р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» суми боргу у розмірі 2592,85 грн.

20 червня 2017 року виконавче провадження № 50956507 закрито у звязку з повним погашенням заборгованості.

На його думку, оскільки виконавчий лист № 2-1465, виданий 21.05.2010р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя постановою державного виконавця від 22.07.2010р. було повернуто стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідносин) та після цього повторно не предявлявся, тобто пропущено строк предявлення виконавчого документу понад 7 років, його порушене право повинно бути захищеним судом, шляхом скасування арешту нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 944/5 від 126.06.2010 р. старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ ОСОБА_5 ( Власник : ОСОБА_1, код НОМЕР_1, 021.01.1974 року народження, АДРЕСА_2), зареєстрованого 07.07.2010 р. в Єдиному реєстрі заборон відчудження об»єктів нерухомого майна за номером 10008035 Запорізькою філією ДП « Інформаційний центр» МЮУ.

Позивач та його представник, кожен в окремості, в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав, наведених по тексту позовної заяви, додаткових пояснень від 26 жовтня 2017 року, на підставі наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в судовому засіданні фактах.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте в матеріалах справи наявна вимоги про розгляд справи за його відсутності із зазначенням, що проти позову заперечує в повному обсязі на підставі письмових заперечень, наявних в матеріалах справи. (а.с. 93)

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у письмових запереченнях, доданих до матеріалів справи.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2017 року провадження у справі відкрито (а.с.20).

30 серпня 2017 року від третьої особи по справі до суду надійшли письмові заперечення проти позову, з доданими до них документами (а.с.37-39).

29 серпня 2017 року від позивача по справі до суду надійшли письмові пояснення ( а.с.97-101).

26 жовтня 2017 року від позивача по справі до суду надійшли додаткові письмові пояснення щодо заперечень третьої особи (а.с.103-106).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року залучено до участі у цій справі в якості відповідача замість ПАТ « ПроКредитБанк» його правонаступника ТОВ « РОСВЕН ІНВЕСТ Україна». (а.с. 109-110)

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Ухвалою суду від 17 січня 2018 року зазначена справа призначена до розгляду у підготовче судове засідання. (а.с. 119-120)

Ухвалою суду від 22 лютого 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 130-131)

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та третьої особи, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги вимогу представника відповідача щодо розгляду справи за його відсутності, а також обставини, встановлені в судовому засіданні; письмові заперечення відповідача та третьої особи, письмові пояснення позивача, приходить до наступного.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що на виконанні в ОСОБА_4 відділі державної виконавчої служби міста Запоріжжя знаходився виконавчий лист № 2-1465 від 21.05.2010 року, виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» суми заборгованості у розмірі 36823,63 грн.

З метою виконання рішення суду старшим державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 944/5 від 16 червня 2010 року. (а.с. 40-41)

22 липня 2010 року державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_6 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідносин). (а.с. 40-41)

У жовтні 2013 року ПАТ «ПроКредитБанк», керуючись ст.. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідносин), повторно предявив виконавчий лист № 2-1465 від 21.05.2010 року (дублікат), виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» суми заборгованості у розмірі 36823,63 грн. (а.с. 42-43)

23 жовтня 2013 року головним державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40386811. (а.с. 42-43)

22 березня 2014 року головним державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення правовідносин). (а.с. 42-43)

Одночасно, головним державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3 встановлено строк для повторного предявлення виконавчого документу до виконання 21.03.2015р.

22 серпня 2016 року між ПАТ ПроКредитБанк та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № КЕ/ПБ-2016, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 16.8692 від 27 лютого 2008 року. Так, до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» перейшли всі права, у тому числі і право вимоги ПАТ ПроКредитБанк до ОСОБА_1 за кредитним договором № 16.8692 від 27 лютого 2008 року. (а.с. 75, 77)

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав треба розуміти закріпленні законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст.16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а також у позовному провадженні.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень).

Спори про права, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, незалежно від того, накладено арешту в порядку забезпечення позову чи з метою забезпечення подальшої конфіскації, чи в порядку звернення стягнення на майно боржника при виконанні виконавчих документів, у тому числі постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України ( в редакції Закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позов заявлено з підстав порушення прав позивача щодо арештованого майна. Тобто предметом оскарження по суті є процесуальна дія державної виконавчої служби, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону про виконавче провадження.

Крім того відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутися не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

При цьому, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Отже, з урахуванням наведених норм закону, ОСОБА_1 повинен був звернутись до суду з позовом про визнання права власності на арештоване майно, проте такі вимоги ОСОБА_1 не заявлялись та відповідні обставини суду у цій справі не доводились.

Арешт майна боржника, який не повязаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Також слід зазначити ,що у рішенні Єворопейського суду з прав людини від 19.03.1997 року по справі «Горнсбі проти Греції» зазначено, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. У рішенні зазначається, що гарантовані ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпроцесуальні права на справедливий, публічний і швидкий розгляд, передбачає водночас і виконання судових рішень: «Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію».

За матеріалами справи за виконавчим листом № 2-1465, виданим 21.05.2010р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредитБанк» суми заборгованості у розмірі 36823,63 грн., заборгованість не стягнута, судове рішення на час розгляду справи не виконано.

Неправомірність дій держаного виконавця щодо арешту майна боржника в судовому порядку не доведена.

В силу вимог ст. 20 ЦК України ОСОБА_1, як позивач здійснює захист свого права на свій розсуд.

Однак, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Вищезазначене приводить суд до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та відповідно про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити і наступне.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченомих цим Кодексом випадках.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК Україниякщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із розяснень викладених у п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч. 1 та 2ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

При цьому суд звертає увагу на те, що п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи. В той же час ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачем своїх прав на подання заяв та клопотань.

В той же час позивач ОСОБА_1 розпорядився своїми процесуальними правами на свій розсуд, предявивши позов саме до особи, яка є стягувачем в рамках виконавчого провадженні і в інтересах якої накладався арешт на майно, і не зазначив належного відповідача. Клопотання про залучення відповідного співвідповідача суду не подав.

До початку розгляду справи по суті, судом були розяснені учасникам процесу їх права та обовязки.

За таких обставин, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що до участі у справі не було залучено в якості належного відповідача ОСОБА_4 відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, тобто позов предявлено не до належного відповідача, який має відповідати за позовом, клопотання про залучення належного відповідача, позивачем або його представником в судовому засіданні не заявлялись, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи все вище викладене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено із цих підстав.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, ст.124 Конституції України, статтями 5,18, 39 Закону України « Про виконавче провадження», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання : 69063, АДРЕСА_1) до товариства з обмеженою відповідальністю « РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» ( місцезнаходження : 04112, м. Київ, вул.. О.Теліги, буд. корп.12), третя особа ОСОБА_4 відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ( місцезнаходження : м. Запоріжжя, 69002, вул. Залізнична,9а), про звільнення майна з-під арешту, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 01 червня 2018 року.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

23.05.2018