Постанова

Іменем України

21 березня 2018 року

м. Київ

справа № 756/3500/14-ц

провадження № 61-4472св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду міста Києва від 24 березня 2016 року у складі судді Невідомої Т. О.,

встановив:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк» (далі - ПАТ «Кредит Європа Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 24 червня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» (далі - ЗАТ «Кредит Європа Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Кредит Європа Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 144 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,95 % строком користування 180 місяців.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 24 червня 2008 року між ЗАТ «Кредит ЄвропаБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору, станом на 05 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 920 305,74 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 840 317,24 грн; заборгованість за відсотками - 72 857,92 грн; пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 7 130,58 грн.

На підставі наведеного, ПАТ «Кредит Європа Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 що належить на праві приватної власності відповідачу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 червня 2008 року шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки майна, проведеної на стадії виконавчого провадження.

У судовому засіданні ПАТ «Кредит Європа Банк» заявило клопотання про зміну предмету позову, в якому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 24 червня 2008 року, яка утворилась станом на 05 березня 2014 року у розмірі 920 305,74 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 840 317,24 грн; заборгованість за відсотками - 72 857,92 грн; пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 7 130,58 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року (у складі судді Кричиної А. В.) позов ПАТ «Кредит Європа Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту

від 24 червня 2008 року станом на 05 березня 2014 року в розмірі:

за кредитом - 840 317,24 грн; за відсотками - 72 857,92 грн; пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 7 130,58 грн та

3 654 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору тягне цивільно-правову відповідальність, яка передбачена статтями 530, 549, 1054, 1050 ЦК України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 19 грудня 2014 року оскаржив його до апеляційного суду вперше.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 30 грудня 2014 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: надання доказів сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 26 січня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала на підставі статей 121 та 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

06 лютого 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся із апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року до апеляційного суду повторно.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання обґрунтованої заяви та відповідних доказів на підтвердження причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року ухвалу апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2015 року залишено без змін.

14 лютого 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 втретє звернувся із апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

18 березня 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вчетверте звернувся із апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року до апеляційного суду.

Іншою ухвалою апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

10 квітня 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вп'яте звернувся із апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 22 квітня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

19 травня 2015 року ОСОБА_2 вшосте звернувся із апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 28 травня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

25 грудня 2015 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 всьоме звернувся із апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

05 лютого 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ввосьме звернувся із апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

14 березня 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вдев'яте звернувся із апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року до апеляційного суду.

Оскаржуваною ухвалою апеляційного суду міста Києва від 24 березня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду).

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду) суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою. Враховуючи те, що ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду), апеляційний суд дійшов висновку, що повторний розгляд апеляційної скарги однієї і тієї ж особи на одне і теж судове рішення не допускається.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що неприйняття апеляційної скарги до розгляду апеляційним судом є обмеженням його права на справедливий судовий розгляд, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод).

У серпні 2016 року ПАТ «Кредит Європа Банк» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

01 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року позов ПАТ «Кредит Європа Банк» задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції 19 грудня 2014 року представник ОСОБА_2 − ОСОБА_3 вперше звернувся з апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 30 грудня 2014 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: надання доказів сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 26 січня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала на підставі статей 121 та 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання обґрунтованої заяви та відповідних доказів на підтвердження причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження протягом 30-ти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2015 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року ухвалу апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2015 року залишено без змін.

14 березня 2016 року представник ОСОБА_2 − ОСОБА_3 вшосте звернувся з апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 9 грудня 2014 року.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 24 березня 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 − ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року відмовлено на підставі пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду).

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду) суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі також у випадках, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, апеляційний суд вірно застосувавши положення пункту 3 частини четвертої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду), правильно виходив із того, що оскільки ухвалою апеляційного суду міста Києва від 06 квітня 2015 року заявнику з підстав, визначених частиною третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду) відмовлено у відкритті апеляційного провадження, то повторний розгляд апеляційної скарги цієї особи на це саме судове рішення нормами ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду) не передбачено.

У рішенні від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права відповідача не порушені.

Отже, судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстави для його скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому вказане судове рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

постановив:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду міста Києва від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська