Житомирський апеляційний суд
Справа №288/251/18 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

розглянувши в м. Житомирі без повідомлення учасників цивільну справу №288/251/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2018 року,яке ухвалено суддею Рудник М.І. всмт Попільня

встановив:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом в якому зазначило, що 24 жовтня 2014 року ОСОБА_2, з метою отримання банківських послуг, було підписано заяву № б/н, згідно якої останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Свої зобов'язання за вказаним кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. В свою чергу, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, в наслідок чого станом на 23 січня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 12 435,64 грн., яку банк просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь та понесені судові витрати.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.10.2014 року в розмірі 10367,28 коп. та судовий збір у розмірі 1469,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що розгляд справи проведено без належного повідомлення апелянта, чим позбавлено його права надати свої заперечення щодо позовних вимог. Апелянт зазначає, що він постійно проживає та працює в м. Києві, а тому справа розглянута з порушенням правил підсудності і підлягає направленню до належного суду з забезпеченням права на захист в суді.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.10.2014 р.між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зокрема, ОСОБА_224.10.2014 р. підписано Анкету-заяву про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (надалі - заява).

За умовами підписаної відповідачем заяви він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Пам'яткою клієнта, складають між ним та банком договір.

З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання банк виконав, надавши відповідачу кредит. Проте ОСОБА_2 кредит своєчасно не погашав, у зв'язку з чим станом на 23.10.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 12 435,64 грн., яка складається з тіла кредиту - 3306,25 грн, нарахованих відсотків - 1608,78 грн, пені - 6452,25 грн. та заборгованості по штрафам - 1068,36 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст.1048 ЦК).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За положеннями ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником обов'язків по погашенню кредиту.

У той самий час, кредитним договором передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності також за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Також відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи спір у справі, суд врахував вищевказані вимоги закону та встановивши, що ОСОБА_2 належним чином зобов'язань, передбачених кредитним договором, не виконував, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, при цьому обґрунтовано зменшивши розмір пені та відмовивши в стягненні штрафів, навівши відповідні мотиви.

У відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання відповідача на ту обставину, що Банком не враховані його неодноразово здійснені платежі через термінали самообслуговування на погашення кредиту є безпідставними, оскільки не підтверджені будь-якими належними доказами. Разом з тим, з розрахунку наданого позивачем вбачається, що банком під час проведення розрахунку заборгованості враховані здійснені відповідачем платежі на погашення заборгованості по кредитному договору (а.с.4-6).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом правил підсудності.

Так, відповідно до ст.378 ЦПК України визначено підстави для скасування судового рішення і направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. Зокрема, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Як визначено ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований з 25.02.2004 року в АДРЕСА_1 (а.с.43,92), що за територіальною підсудністю належить до Попільнянського районного суду Житомирської області.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 23 лютого 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відкрито спрощене позовне провадження. Судове засідання у справі призначено на 13 березня 2018 року на 16 год. 30 хв (а.с.35).

Відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення матері ОСОБА_2 судової повістки за місцем його реєстрації, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 130 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про розгляд справи (а.с.40)

Будь-якої інформації про зміну свого місця проживання ОСОБА_2 ні суду, ні банку не надавав.

Таким чином, встановивши, що адресою місця проживання відповідача ОСОБА_2, яке зареєстровано у встановленому законом порядку є смт Корнин, яке за своїм адміністративно-територіальним поділом відноситься до Попільнянського районного суду Житомирської області, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення прийнято судом першої інстанції з дотриманням правил територіальної юрисдикції (підсудності), а тому підстави для скасування рішення та направлення справи на новий розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 10 квітня 2018 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий: Судді: