АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/6611/15-ц 22-ц/774/31/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 215/6611/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2017 року, яке ухвалено суддею Квятковським Я.А. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 07 лютого 2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого вона надала відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 317828,00 грн., що еквівалентно 40000 дол. США на строк до 07.09.2011 року включно.

В звязку із неповерненням позики у встановлений строк, ОСОБА_1 12.05.2014 року отримала виконавчий напис нотаріуса, за яким борг було стягнуто з відповідача в примусовому порядку. 21.11.2014 року було завершено стягнення основного боргу з відповідача та 08.12.2015 року виконавче провадження закрито.

Посилаючись на те, що відповідач прострочила виконання зобовязання за договором, позивач вважає, що вона зобовязана в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три процентів річних, а також пеню й заподіяну моральну шкоду.

Змінивши предмет та підстави позову, ОСОБА_1 просила суд поновити строк звернення до суду та стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 07.02.2011 року в сумі 85836,48 грн., яка складається з втрат від інфляції в розмірі 56083,14 грн., трьох процентів річних в розмірі 29753,34 грн., а також судові витрати.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07.02.2011 року по витратам від інфляції у розмірі 56083,14 грн., три проценти річних в розмірі 17657,45 грн. та судові витрати у розмірі 737,40 грн., а всього 74477,99 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з залишенням позовної заяви без розгляду, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість через неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального права. Вважає, що суд не врахував положення ч.2 ст. 31 ЦПК України, якою передбачено право позивача на зміну предмету або підстави позову до початку розгляду судом справи по суті, що виключає можливість одночасної зміни предмета та підстав позову, та прийняв до провадження заяву позивача про зміну предмету та підстав позову від 16.01.2017 року й ухвалив на її підставі рішення. На думку представника відповідача подана заява не відповідає вимогам ст.ст. 119,120 ЦПК України, а тому вона повинна бути залишена без розгляду з підстави, передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог і заперечень на неї колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 лютого 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 в борг грошові кошти в розмірі 317828,00 грн., що еквівалентно 40000 дол. США на строк до 07.09.2011 року включно. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 764. (а.с. 8).

12.05.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вичинено виконавчий напис за № 733, за яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто невиплачені в строк на підставі договору позики від 07.02.2011 року грошові кошти в сумі 317828,00 грн., що еквівалентно 40000 дол. США, строк повернення яких настав 07.09.2011 року (а.с. 9).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції від 08.12.2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 733 у звязку з повним погашенням боргу ОСОБА_2 (а.с. 16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався ст. 625 та виходив з того, що відповідач своїх зобовязань за договором позики вчасно не виконав, а тому зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, в редакції чинній на час ухвалення судового рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення вказаним вимогам законності та обґрунтованості відповідає в повному обсязі. Так, на виконання вимог ст. 214 ЦПК України, суд першої інстанції, встановивши характер спірних відносин, вірно визначився, що до їх врегулювання підлягають застосуванню положення глави 71 ЦК України, якою визначається поняття позикових відносини і договору позики.

Як визначено ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Факт укладення договору позики та отримання в борг ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 317828,00 грн., що еквівалентно 40000 дол. США, строк повернення яких настав 07.09.2011 року, сторонами не оскаржується. Як і час виконання грошового зобовязання в примусовому порядку, в підтвердження чого постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції від 08.12.2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 733 (а.с. 16).

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів, щодо незгоди апелянта із визначеним судом першої інстанції розміром встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника відповідача, в частині зміни позивачем підстав та предмету позову, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають вимога законодавства.

Частина 2 ст. 31 ЦПК України передбачає, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Колегія суддів звертає увагу, що уточнена позовна заява ОСОБА_1 була подана до початку розгляду справи судом першої інстанції ( а.с.183).

Ухвалою суду Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2016 року, якою відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 13 грудня 2016 року, постановлено не проводити попереднього судового засідання ( а.с.167).

Згідно журналу судового засідання від 13 грудня 2016 року до початку розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_5 заявив клопотання про відкладення розгляд справи для уточнення заявлених позовних вимог. Розгляд справи відкладено на 16 січня 2017 року. ( а.с.176).

Згідно штампу вхідної кореспонденції суду 16 січня 2017 року представником позивача подана уточнена позовна заява ( а.с.183).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що представником позивача не було допущено порушень вимог процесуального законодавства при уточненні позовних вимог. Крім того, треба звернути увагу, що предмет позову представником позивача змінено не було. Як первісний так і уточнений позов, було предявлено через порушення відповідачем зобовязань за укладеним договором позики. У первісному позові заявленому у грудні 2015 року позивач просив суд стягнути 3% річних, інфляційні витрати, пеню, а також моральну шкоду. В уточненому позові залишилися інфляційні витрати та 3% річних. Отже, змінився лише розмір заявлених вимог, а не предмет та підстави.

Крім того, відповідно до положення ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Жодних процесуальних порушень, що могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги й залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: