АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Херсон

справа № 653/1322/17

провадження № 22-ц/791/134/18

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Кузнєцової О.А.,

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року у складі судді Крапівіної О.П. у справі

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про погашення боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту шляхом визнання права власності на предмет застави та зобов'язання передати предмет застави,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про погашення боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено Договір № 0 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу. За умовами вказаного договору, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 178965,77грн., зі сплатою позичальником 18,00 % річних, строком до 22 листопада 2016 року.

З метою забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором 22 листопада 2011 року між Банком та Позичальником укладено Договір застави транспортного засобу № 0, за умовами якого ОСОБА_3 надала Банку в заставу належне їй на праві приватної власності майно, а саме: автомобіль - марки «HYUNDAI SONATA», сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, вартістю 199000грн.

06 березня 2017 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу № 79, відповідно до умов якого, право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та придбання автотранспортного засобу № 0 від 22 листопада 2011 року укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». В цей же день між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір відступлення прав вимоги №1 за Договорами забезпечення до Договору факторингу № 79 від 06 березня 2017 року, про відступлення прав вимоги №1 за Договорами забезпечення до Договору факторингу № 79 від 06.03.2017 року, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського округу Шевчук З.М., зареєстрованого за № 308 відповідно до якого Позивач набув право Заставодержателя відносно предмета застави, на підставі чого були внесені відповідні зміни і до Державного реєстру рухомого майна.

На час звернення до суду заборгованість ОСОБА_3П за Кредитним договором становить 319584.61грн.

Посилаючись на те, що предмет застави, а саме автомобіль - марка «HYUNDAI SONATA», сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер кузова - НОМЕР_5, незаконно, без дозволу обтяжувача, було знято з обліку та зареєстровано за ОСОБА_2, із наданням нового реєстраційного номеру ВТ 4130 ВВ, Позивач просив в рахунок погашення боргових зобов'язань за Договором № 0 про надання споживчого кредиту для придбання транспортного засобу від 22 листопада 2011 року звернути стягнення на автомобіль марка HYUNDAI модель SONATA, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2, 2011 року випуску, номер кузова - НОМЕР_5, який належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом визнання за ТОВ «Українська факторингова компанія» права власності на предмет застави, та зобов'язати ОСОБА_2 передати ТОВ «Українська факторингова компанія» зазначений автомобіль з комплектом ключів, та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року у задоволені позовних вимог ТОВ «Українська факторингова компанія» відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_2 не є стороною боржником за кредитним договором та Договором застави, а до належного відповідача ОСОБА_3 позивачем вимоги не заявлено. Крім того, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що автомобіль, який ОСОБА_3 передала в заставу, є тим же автомобілем, що належить ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ТОВ «Українська факторингова компанія» просило рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на автомобіль марки HYUNDAI модель SONATA, реєстраційний № НОМЕР_2, сірого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, 2011 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом визнання за ТОВ «Українська факторингова компанія» права власності на предмет застави - автомобіль марки HYUNDAI модель SONATA, реєстраційний № НОМЕР_3, сірого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, 2011 року випуску, в рахунок погашення боргових зобов'язань за Договором № 0 про надання споживчого кредиту та придбання транспортного засобу від 22 листопада 2011 року. Та зобов'язати ОСОБА_2, передати ТОВ «Українська факторингова компанія» предмет застави - автомобіль марки HYUNDAI модель SONATA, сірого кольору, реєстраційний № НОМЕР_2, сірого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_5, 2011 року випуску, з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема, судом не вирішено клопотання про витребування доказів, у зв'язку із чим позивач був позбавлений можливості довести факт, що власником автомобілю, який був переданий ОСОБА_3 у заставу, на теперішній час є відповідач, ОСОБА_2 Крім того, апелянт послався на те, що в самому рішенні суд зазначає, що відповідач не тільки не заперечує, що мова іде про її транспортний засіб, але і зазначає, що його було вилучено виконавчою службою в рамках виконавчого провадження за Договором № 0 про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Представник ТОВ «Українська факторингова компанія» ОСОБА_5 приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_2, приймаючи участь у справі в режимі відеоконференції, зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим.

Під час розгляду справи пояснила, що придбала автомобіль HYUNDAI SONATA в червні 2015 року у ОСОБА_6 Будь-яких зобов'язань перед позивачем вона не має. Про те, що вказаний автомобіль перебуває у заставі їй не було відомо. У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна інформація щодо наявності обтяжень на автомобіль була відсутня. Повідомлень від ТОВ «Українська факторингова компанія» про намір звернути стягнення, шляхом визнання права власності на автомобіль, не отримувала. В травні 2017 року спірний автомобіль був затриманий та переданий на тимчасове зберігання у зв'язку з накладенням на нього арешту виконавчою службою. 31 травня 2017 року вказаний автомобіль переданий ОСОБА_3 Просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 22 листопада 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та фізичною особою ОСОБА_3 укладено Договір № 0 про надання споживчого кредиту для придбання транспортного засобу, за умовами якого Банк надав ОСОБА_3 кредит у сумі 178965,77грн., зі сплатою 18,00 % відсотків річних, строком до 22 листопада 2016 року(а.с.3).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 22 листопада 2011 року між Банком та Позичальником ОСОБА_3 укладено Договір застави транспортного засобу № 0 (а.с.4-5), за умовами якого Заставодавець передає в заставу рухоме майно - транспортний засіб: автомобіль - марка HYUNDAI, марка SONATA, рік випуску 2011, колір - сірий, тип т/з Седан, номери агрегатів: кузов - (VIN) НОМЕР_5, державний реєстраційний номер НОМЕР_4- що є предметом застави за договором. За домовленістю сторін вартість предмету застави складає 199000,00грн.

Предмет застави є власністю Заставодавця на підставі договору купівлі-продажу №00234 від 18 листопада 2011 року, зареєстрований за державним № НОМЕР_4, що підтверджується свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6.

23 листопада 2011 року, вказане обтяження зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна(а.с.13).

06 березня 2017 року між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу № 79, за умовами якого Права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором, відступаються (передаються) у розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, що передбачені умовами Первинних договорів, та визначені в реєстрі Боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді (а.с.6-8).

Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №79 від 06 березня 2017 року ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло право грошової вимоги, зокрема, і за Договором про надання споживчого кредиту та застави автотранспортного засобу № 0 від 22 листопада 2011 року укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 у розмірі 319584.61грн(а.с.9).

В той же день, 06 березня 2017 року, між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено нотаріально посвідчений Договір про відступлення прав вимоги №1 за Договорами забезпечення до Договору факторингу №79 від 06 березня 2017 року. За умовами вказаного договору ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Українська факторингова компанія» право вимоги за Договорами забезпечення, в тому числі за Договором застави транспортного засобу № 0, укладеного 22 листопада 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3П.(а.с.10-12)

07 березня 2017 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесені зміни відомостей про обтяження, а саме змінено відомості про обтяжувача: замість ПАТ «УкрСиббанк» зазначено ТОВ «Українська факторингова компанія»(а.с.13-14).

Як вбачається з Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки HYUNDAI модель SONATA, рік випуску 2011, колір - сірий, тип загальний легковий седан - В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, реєстраційний № НОМЕР_1. Дата реєстрації 05 червня 2015 року(а.с.116).

Під час розгляду, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_2 пояснила, що придбала у ОСОБА_7 Про те, що придбаний нею автомобіль перебуває у заставі вона не знала, продавець їй про це не повідомив. Відомості про обтяження придбаного нею автомобіля в державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні. Факт, що належний їй автомобіль раніше належав ОСОБА_3, позивачка під час розгляду справи визнала.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд першої інстанції на зазначені приписи процесуального закону вимоги не звернув, та дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено що автомобіль, який ОСОБА_3 передала в заставу, є тим же автомобілем, що належить ОСОБА_2

Крім того, як вбачається з матеріалів справи транспортний засіб, переданий в заставу ОСОБА_3 та транспортний засіб, належний на праві власності ОСОБА_2 мають однаковий ідентифікаційний номер транспортного засобу (VIN), який є унікальним номером та присвоюється автомобілю виробником з метою його ідентифікації. А отже автомобіль, який ОСОБА_3 передала в заставу та автомобіль, що належить ОСОБА_2 є тим же самим транспортним засобом.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить в рахунок погашення боргових зобов'язань ОСОБА_3 за Договором № 0 про надання споживчого кредиту для придбання транспортного засобу від 22 листопада 2011 року, звернути стягнення на автомобіль, який належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом визнання за ним права власності на предмет застави та зобов'язати ОСОБА_2 передати ТОВ «Українська факторингова компанія» зазначений автомобіль з комплектом ключів, та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про заставу» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого нотаріуса, в порядку встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно з цим Законом.

Частиною 2 цієї ж статті на обтяжувача, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, покладений обов'язок до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувачу надано право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як, зокрема, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом.

Порядок звернення стягнення в позасудовому порядку, у тому числі і передачі обтяжувачу права власності на предмет забезпечувального обтяження визначений ст.ст. 27 - 29 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Так, за правилами ч.1 ст. 27 обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, я кщо інше не встановлено цим Законом, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Частинами 2,3 ст. 28 Закону встановлено, що якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частин 1,2,3 ст. 28 Закону обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов'язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону.

Боржник або інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна, протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, можуть заперечити проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження до обтяжувача, який ініціює звернення

стягнення. Таке заперечення надсилається в письмовій формі обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження відповідного рухомого майна. За таких умов обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, повинен задовольнити забезпечену обтяженням

вимогу шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 30 цього Закону.

Якщо заперечення проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження надійшло від іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, обтяжувач, який ініціює звернення стягнення, може набути право власності на предмет забезпечувального обтяження лише в разі задоволення ним забезпеченої вимоги обтяжувача, який заперечує проти цього. Якщо відповідне заперечення надійшло від боржника, набуття обтяжувачем, який ініціює звернення стягнення, права власності на предмет забезпечувального обтяження можливе на підставі рішення суду.

Отже, аналіз положень вказаних норм права дає підстави для висновку про те, що набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження на підставі рішення суду можливо за умов: письмового повідомлення боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання з одночасною реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження; невиконання боржником обов'язку щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, у разі якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним; письмового повідомлення боржника про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження; надходження від боржника заперечення проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося учасниками справи, спірний автомобіль, який є предметом застави, 28 лютого 2013 року було знято з обліку для реалізації та в подальшому зареєстровано за іншою особою (а.с.15).

Тобто автомобіль був відчужений боржником ОСОБА_3, в порушення умов п. 2.3.2 Договору застави, без згоди заставодержателя та без переведення на покупця суми заборгованості, що виникла із зобов'язання, забезпеченого заставою. В червні 2016 року право власності на підставі договору купівлі-продажу набула відповідач ОСОБА_2, придбавши його у ОСОБА_7, який надав їй витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 16 січня 2015 року про те, що інформація про обтяження на належний йому автомобіль відсутня (а.с.97).

Наслідки відчуження рухомого майна боржником, який не мав на це права визначені ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до частин 1 та 3 якої у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі

статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Оскільки в Державний реєстр обтяжень рухомого майна внесені відомості про обтяження цього рухомого майна Відповідачка не може вважатися добросовісним набувачем і право власності нею набуте з обтяженнями, встановленими Договором застави.

Посилання відповідача на те, що на час придбання нею автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження спірного автомобіля не можуть бути прийняті, оскільки з наданого суду витягу з Державного реєстру(а.с.97) вбачається, що інформація щодо наявності обтяження перевірялася лише за особою власника та реєстраційним номером транспортного засобу, які, на час укладення договору купівлі-продажу, є відмінними від боржника та первісного реєстраційного номеру. Перевірка за ідентифікаційним номером транспортного засобу (VIN) не проводилась.

Однак, матеріали справи не містять відомостей, що позивачем дотримано порядку, встановленого Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, шляхом передачі рухомого майна, спірного транспортного засобу, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Так, відсутні будь-які відомості, що боржник, у встановленому ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» порядку, повідомлений про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та, що в Державному реєстрі зареєстровані відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Також відсутні будь-які відомості про письмове повідомлення боржника про намір обтяжувача набути право власності на предмет забезпечувального обтяження та надходження від боржника заперечень проти переходу права власності на предмет забезпечувального обтяження.

Враховуючи, що позивачем не дотримано порядку, встановленого Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, шляхом передачі рухомого майна у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача передати позивачу транспортний засіб, який є предметом застави з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, то колегія суддів також вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на так.

Судом встановлено, що спірний автомобіль з травня 2017 року вибув з володіння ОСОБА_2 та 31 травня 2017 року переданий у володінні ОСОБА_3, яка є боржником у зобов'язанні забезпеченому заставою. Вказані обставини підтверджуються Актом огляду затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання № 140020 від 23 травня 2017 року, розпискою ОСОБА_3 про отримання спірного автомобіля від 31 травня 2017 року та заявою ОСОБА_3 про повернення транспортного засобу від 31 травня 2017 року (а.с.142-143).

Порядок передачі предмета забезпечувального обтяження боржником обтяжувачу визначений ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Враховуючи, що автомобіль, який є предметом застави, у володінні відповідача на час розгляду не перебуває, підстави, визначені законом, для задоволення цих вимог також відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду, як таке, що постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, в силу вимог ст. ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367,374,376,382 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про погашення боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту шляхом визнання права власності на предмет застави та зобов'язання передати предмет застави відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2018 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова