Справа № 461/5969/14-ц
Провадження № 2/461/60/18
УХВАЛА

26.04.2018року. м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

у складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю секретаря судового засідання Кузьми Д.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ухвалою суду від 04.06.2014 року накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_2: житлову будівлю за адресою: м.Львів, вул. Пильникарська, буд.16, земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Пильникарська, 16, та автомобіль марки «ОСОБА_3 Крузер Прадо», д.н.з.с ВС 8700ВІ.

Однак, майно на яке накладено арешт в порядку забезпечення позову, незважаючи на чинність ухвали, було відчужене та належить ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.04.2018 року вказаних осіб залучено до справи у якості третіх осіб.

Оскільки ухвала суду про накладення арешту на майно не гарантувала його відчуження , тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Заслухавши думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз'ясненням п. 10 зазначеної постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При цьому процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно може бути реалізоване на момент виконання рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, позивач належним чином вказав причини, у зв'язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Виходячи із неефективності виконання ухвали суду від 04.06.2014 року про накладення арешту, а також змісту та розміру позовних вимог, співрозмірності вимог заяви, обраного способу забезпечення позову та зазначених причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, убачається прямий звязок між заявленими вимогами та способом забезпечення позову, а тому заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 81, 149-151, 259-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Заборонити відчуження житлового будинку за адресою: Львівська область, м.Львів, вул. Пильникарська, буд.16 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101, номер обєкта в РПВН: 10905292), земельної ділянки за адресою: Львівська область, м. Львів, вул. Пильникарська, земельна ділянка16 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101, кадастровий номер :01:007:0004), автомобіля марки «TOYOTA» модель «LAND CRUISER PRADO»», № кузова JTEBU29J805130921, державний реєстраційний №ВК6785ВТ (ВС 8700 ВІ).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О.Р.Юрків.