КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року місто Київ.

Справа № 759/8689/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2991/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року (ухвалене у складі судді Петренко Н.О., інформація про час ухвалення рішення та дату складання повного тексту рішення відсутня)

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.03.2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись в м. Києві на перетині вулиць Чаадаєва і Жмеринської, в порушення п.п. 16.11, 8.46 ПДР, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не надав переваги в русі автомобілю марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень двох автомобілів. Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва № 759/3790/18 року від 02.05.2018 року винним в даній ДТП було визнано ОСОБА_3. Згідно рахунку фактури № СФ-0000065 від 12.05.2018р. ФОП ОСОБА_4 вартість ремонту автомобіля марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 139 034,22 грн. ПАТ «СК «Універсальна» виплатила страхове відшкодування в розмірі 45 000,00 грн. Представник позивача просить суд стягнути з відповідача різницю шкоди в розмірі 94 034,22 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 2 481,01 грн., моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1 140,34 грн., а всього 6 621,35 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині незадоволення позовних вимог по матеріальній шкоді в розмірі 91 553,21 грн. та прийняти нове рішення в цій частині про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завданої матеріальної шкоди в розмірі 91 553,21 грн. , в іншій часині просив залишити рішення без змін.

В скарзі посилався на те, що суд першої інстанції не зробив належної оцінки доказів по справі, що призвело до неправильного вирішення справи, зокрема, районний суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди через ненадання позивачем документів, які б підтверджували понесені позивачем витрати на ремонт пошкодженого автомобіля.

При цьому, наголошує скаржник, суд не з'ясував у позивача чому цих документів немає, натомість належним підтвердженням завдання шкоди є рахунок фактура №СФ-0000065 від 12.05.2018 р. ФОП ОСОБА_4 в якому визначена вартість відновлювального ремонту в розмірі 139 034,22 грн.

Разом з тим, скаржник зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки Звіту від 07.03.2018р. та не правильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 1192 ЦК України.

Представник позивача посилався на те, що висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову за таких обставин є незаконним та безпідставним, суперечить положенням чинного законодавства.

До апеляційного суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У своєму відзиві представник відповідача посилався на те, що позивачем не надано доказів того, що позивач ремонтував або буде ремонтувати транспортний засіб саме у ФОП ОСОБА_4, на момент розгляду позову позивачем також не надано доказів того, що транспортний засіб не було відремонтовано.

Представник відповідача зазначив про те, що районний суд не міг з'ясувати причину відсутності певних документів у позивача, оскільки ні позивач, ні представник позивача до суду не з'явились у судове засідання.

З огляду на викладене, представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.09.2018 року без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вищенаведеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правовідносини сторін урегульовані статтею 1188 ЦК України, пунктом 1 частини першої якої передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.03.2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ЗАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись в м. Києві на перетині вулиць Чаадаєва і Жмеринської, в порушення п.п. 16.11, 8.46 ПДР, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та не надав переваги в русі автомобілю марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення та механічних пошкоджень двох автомобілів.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва № 759/3790/18 року від 02.05.2018 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно рахунку фактури № СФ-0000065 від 12.05.2018р. ФОП ОСОБА_4 вартість ремонту автомобіля марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, складає 139 034,22 грн.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» від 07.03.2018р. вартість відновлювального ремонту КТЗ «Фольксваген Пассат СС» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, за витратним підходом складає 120 126,67 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням зносу складає 47 481,01 грн.

Відповідно до Полісу № АК/7914390 від 22.11.2007 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль ЗАЗ 110557, номерний знак НОМЕР_1, було застраховано в Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Універсальна».

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 45 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 142596 від 30.03.2018р.(а.с.32)

Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 94 034,22 гривень, що становить різницю між вартістю матеріального збитку, визначеного відповідно до рахунку фактури № СФ-0000065 від 12.05.2018 року оформленого ФОП ОСОБА_4 та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 45000,00 грн..

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заявленого розміру відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не долучено до матеріалів справи документів, які б підтверджували понесені ним витрати на ремонт автомобіля.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення суми відшкодування майнової шкоди, виходячи з наступних обставин:

Згідно п. 9, ч. 2, ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»: «Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом».

Згідно звіту № С18-90 від 07.03.2018 р., наданого позивачем, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу становить 120 126,67 грн..

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Таким чином, шкода повинна відшкодовуватись відповідно до її вартості, яка підтверджена належним чином.

За змістом ч.4 ст. 12, ч.1 ст.13 ЦПК України, обов'язок доказування покладається на сторін у справі.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У п.п. 14, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Відповідно до звіту ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» № С18-90 від 07.03.2018 р., вартість транспортного засобу до ДТП становить 273 592 грн. 83 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля 120 126 грн. 67 коп.

Тобто, вартість відновлювального ремонту менша ніж ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу.

Оскільки автомобіль позивача станом на час вирішення справи не був відремонтований, з урахуванням вищенаведених норм, позивачу має бути відшкодована сума, яка необхідна для відновлення його транспортного засобу, тобто 120 126 грн. 67 коп.

Зношеність не повинна враховуватись, так як стягуються не збитки у виді ринкової вартості транспортного засобу до ДТП, а необхідна сума на ремонт, і позивач не зобов'язаний розшукувати зношені деталі для ремонту свого автомобіля.

Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивач не довів , що він відремонтував свій автомобіль не враховуються, так як позивач правомірно просить стягнути з відповідача суму необхідну для здійснення такого ремонту.

Колегія суддів враховує доводи відзиву з приводу того, що не може братись в якості доказу рахунок-фактура ФОП ОСОБА_4 , відповідно до якого вартість ремонту автомобіля марки «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, складатиме 139 034,22 грн. , так як у вказаному рахунку вартість ремонту виставлена за цінами ФОП, а не за середніми цінами.

Належним доказом розміру вартості відновлювального ремонту є висновок спеціаліста, а саме: звіт ТОВ &q?ти;Експертна компанія&q?ак; &q? в; С18-90, який наведений вище, саме він і має бути покладений в основу рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2018 року ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди сплатила суму в розмірі 45 000,00 гривень .

Таким чином, сума майнової шкоди, яка має бути відшкодована відповідачем становить 75 126,67 грн. (120126,67-45000,00=75126,67).

Отже, доводи апеляційної скарги в частині невірного визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача знайшли своє часткове підтвердження в апеляційному суді.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що при вирішенні даного спору, в частині відшкодування майнової шкоди, суд не вірно застосував норми права, які регулюють порядок визначення розміру відшкодування, а висновки суду, щодо цих вимог не відповідають встановленим обставинам справи, рішення суду в цій частині необхідно змінити, збільшивши суму відшкодування майнової шкоди з відповідача до 75126,67 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, рішенням апеляційного суду позов задовольняється частково то судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно до задоволеної частини вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

При пред'явлені позову позивач просив стягнути майнову шкоду в розмірі 94 034,22 грн., а апеляційним судом задоволено позов на суму 75126,67 грн., що у відсотковому співвідношенні від заявлених вимог, становить 79,90 %.

За правилами ст. 141 ЦПК при ухваленні нового рішення апеляційний суд змінює розподіл судових витрат.

Так, як апеляційним судом стягнута на користь позивача сума в розмірі 75126,67 грн., то рішення суду в частині розподілу судових витрат в суді першої інстанції також підлягає зміні. З відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 751,27 грн. щодо майнових вимог та 389 грн.14 коп. щодо немайнових вимог, а всього 1140 грн.41 коп., які підтверджені квитанцією.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент подання позовної заяви), ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становила 0,4 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а при подачі фізичною особою позовної заяви майнового характеру згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент подання позовної заяви) ставка судового збору становила 1 відсоток ціни позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Таким чином, позивачем при подачі позову мало бути сплачено 940,35 грн. (94 034,22 грн. х 1%) за вимогу майнового характеру та 704 грн. 80 коп. за вимогу немайнового характеру. Позивач фактично сплатив за подачу позову 1140 грн. 34 коп. , недоплачена сума становить 503 грн. 66 коп.

Недоплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви має бути стягнутий на користь держави пропорційно до задоволених вимог з позивача 101 грн. 23 коп. , та з відповідача 402 грн. 43 коп.

Згідно пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, сума судового збору становить - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, за подачу апеляційної скарги позивачем мало бути сплачено 1410 грн.53 коп. за вимогу майнового характеру та 1057 грн.20 коп. за вимогу немайнового характеру.

При подачі апеляційної скарги, відповідач сплатив судовий збір в розмірі 1373,30 коп.

Недоплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги становить 1092 грн.70 коп., який має бути стягнутий на користь держави з відповідача в сумі 873 грн. 07 коп., та з позивача 219 грн. 63 коп.

Сторонами процесу не заявлено до відшкодування інших судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року змінити в частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди та розподілу судових витрат

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 75 126 гривень 67 копійок та судовий збір в розмірі 1140 гривню 34 копійки за подачу позовної заяви та 1097 грн. 27 коп. за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Держави судовий збір за подання позовної заяви 402 грн.43 коп., за подання апеляційної скарги в розмірі 873 грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір за подання позовної заяви 101 грн.23 коп., за подання апеляційної скарги в розмірі 219 грн. 63 коп.

В іншій частині рішення залишити без мін.

Дані учасників процесу:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКППНОМЕР_4, 08131, АДРЕСА_1.

ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_5, 03148, АДРЕСА_2.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена та підписана 19 листопада 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

Іванченко М.М.