Справа №295/2664/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Зубрицькій Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що в 2011 році, а також 04.05.2012 року, між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено договори позики, згідно яких ОСОБА_1 як позикодавець надала, а ОСОБА_2, що виступив позичальником, отримав грошові кошти в сумі 3000,00 доларів США та 23 500,00 доларів США відповідно.

Позивач зауважує, що отриманими на підтвердження умов договорів позики розписками обумовлено строк виконання зобов»язання. З березня 2016 року позивач неодноразово зверталась з вимогою про повернення грошових коштів, які відповідачем залишено без уваги.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача кошти в сумі 26 500, 00 доларів США, відшкодувати судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Зазначила, що після продажу належної їй на праві власності квартири вона запропонувала отримані гроші відповідачу, який є родичем, для будівництва будинку та обговорила з ним питання забезпечення її особистого проживання у новозбудованому будинку, догляду за нею. На протязі тривалого часу відповідач створює нетерпимі умови проживання в будинку.

Представники відповідача позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необхідність застосування строків позовної давності. При цьому зазначив, що складення розписок відповідачем не заперечується, отримані грошові кошти в сумі 3000,00 доларів ним повернуто, кошти в сумі 23 500,00 доларів США позивачем передано за договором дарування.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

В 2011 році між ОСОБА_1, що виступила позикодавцем, та ОСОБА_2 - позичальник, укладено договір, за умовами якого позикодавець передала, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 3000,00 доларів США.

Вказана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні оригіналом розписки, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 позичав у ОСОБА_1 3000,00 доларів США.

Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Сторони в судовому засіданні не підтвердили, що укладеним договором позики вони визначили строк повернення грошових коштів.

Вказана у розписці подія не може вважатись строком в розумінні ст.ст. 252, 1049 ЦК України. Так, відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За положеннями ч.2 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 16.01.2018 року позивачем направлено вимогу про повернення боргу на ім»я відповідача.

Вказану вимогу відповідачем залишено без виконання.

Враховуючи вищенаведене, підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Суд звертає увагу, що оригінал боргового документа надано позивачем, відтак зауваження представника відповідача про повернення грошових коштів в сумі 3000,00 доларів США є безпідставними.

За положеннями ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами першою, другою ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Станом на день ухвалення рішення курс національної валюти у відношенні до долара США, визначений Національним Банком України, становить 26,27 до 1.

Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 2011 року в сумі 78810,00 грн.

Надаючи оцінку доказам на підтвердження укладення договору від 04.05.2012 року, суд зазначає.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч1-3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин передання грошових коштів в сумі 23500 доларів США саме на виконання умов договору позики.

Зміст розписки, який свідчить про отримання 04.05.2012 року ОСОБА_2 грошових коштів в обумовленому розмірі, не вказує про їх передачу на умовах повернення.

В судовому засіданні позивач підтвердила, що передавала грошові кошти за власною ініціативою для забезпечення можливості онуком побудувати будинок, де і вона, в тому числі, могла б проживати.

Вимоги про повернення безпідставно набутого майна (ст. 1212 ЦК України), отриманого, зокрема, за неукладеним договором, або вимога про компенсацію витрат на будівництва житлового будинку іншою особою, позивачем не заявлено.

За таких обставин, вимога про стягнення грошових коштів в розмірі 23500 доларів США не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258-279 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ід. номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ід. номер 126613127, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, заборгованість за договором позики в сумі 78810,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно задоволених вимог в сумі 836,29 грн.

Повне рішення суду буде виготовлене 01.05.2018 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: