Справа № 145/1125/17
Провадження № 22-ц/772/1358/2018
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого: Войтка Ю.Б.,

суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4 сільська рада Тиврівського району,

треті особи на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Кіосак Н.О. в смт. Тиврів Вінницької області о 09 год. 33 хв., зі складенням його повного тексту 20 квітня 2018 року,

в цивільній справі № 145/1125/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визнання частково незаконним та скасування рішення 10 сесії 7 скликання ОСОБА_4 сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 09 грудня 2016 року №151, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно пункту 8 розділу XIII «Перехідних положень» ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.07.2017 року ОСОБА_3 звернулася до Тиврівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визнання частково незаконним та скасування рішення 10 сесії 7 скликання ОСОБА_4 сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 09 грудня 2016 року №151.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.01.2011 року вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Селище Тиврівського району, по вул. Лесі Українки, 61.

Площа земельної ділянки, що закріплена за даним будинковолодінням складається з 0,36 га, в тому числі: для будівництва - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,11 га.

Наприкінці 2016 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_4 сільської ради Тиврівського району Вінницької області з заявою про передачу їй у порядку ч.3 ст.415 ЦК України земельної ділянку у приватну власність на тих же умовах і в тому ж обсязі, що мав попередній власник будинку.

Рішенням №151 10 сесії 7 скликання ОСОБА_4 сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 09.12.2016 року їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться в с. Селище, по вулиці Лесі Українки, 61, площею - 0,25 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею - 0,11 га для ведення особистого селянського господарства, за винятком двору загального користування, який використовується спільно нею та ОСОБА_5 (для проїзду до належної їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства).

В частині виключення двору загального користування ОСОБА_3 не згідна з таким рішенням, оскільки вказана частина земельної ділянки ніколи не перебувала в статусі землі загального користування, на протязі всього життя нею лише користувались попередні власники будинку в с. Селище, по вулиці Лесі Українки, 6, а тепер і вона. ОСОБА_5 проживає по сусідству і лише з їх дозволу проходила до належної їй земельної ділянки, так як їй вважалось не зручним проходити через загальну земельну ділянку, яка знаходиться далі по вулиці через два будинки, якою користуються усі сусіди для проїзду технікою кожен на свої земельні ділянки для оранки та збирання врожаю.

Позивач постійно проживала разом із чоловіком на час відкриття спадщини, фактично прийняла спадщину в повному обсязі, яка включає в себе будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: с. Селище Тиврівського району, Вінницької області, по вул. Свердлова (ОСОБА_7) та земельну ділянку в тому ж обсязі, яка знаходилась в користуванні попереднього власника будівлі.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказане рішення є таким, що підлягає скасуванню через: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. При цьому вказується на ті ж підставі, що і в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 сільська рада Тиврівського району Вінницької області повідомлена в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, представник відповідача до суду не зявився, відзиву на апеляційну скаргу суду не направив, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 та ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги не визнали, вказавши на безпідставність і на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, що зявилися в судове засідання та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишити апеляційної скарги без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належних та переконливих доказів на обґрунтування незаконності рішення 10 сесії 7 скликання ОСОБА_4 сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 09 грудня 2016 року №151 позивачем не надано.

З показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 судом було встановлено, що спірна земельна ділянка знаходилась в спільному користуванні сім'ї батьків ОСОБА_5, а потім її та сім'ї ОСОБА_6. Даною ділянкою користувались і інші мешканці села для проходу. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стверджують, що користування сім'єю ОСОБА_5 вказаною ділянкою було з дозволу сім'ї ОСОБА_6. В подальшому ОСОБА_13 поклав дерев'яні ворота на вході до ділянки. Проте зазначені обставини не свідчать про набуття ОСОБА_13 права власності на дану ділянку в порядку, визначеному ЗК України. Дана ділянка відповідним рішенням сільської ради у власність йому не передавалась. Не виникло таке право і у звязку з будівництвом гаража на спірній земельній ділянці.

Доводи позивача про можливість доступу ОСОБА_5 до її земельної ділянки через подвіря покинутого будинку позову не обґрунтовують, оскільки дана земельна ділянка не входить до земель загального користування.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що із заявлених позивачем підстав позов задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд вважає, що на підставі повного і всебічного дослідження матеріалів справи та надання належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам суд дійшов вірного висновку щодо відсутності законних підстав для задоволення позову.

Питання розмежування земельної ділянки між сусідами визначається Земельним кодексом України, відповідно до якого власники та користувачі сусідніх земельних ділянок (сусіди) повинні обирати такі способи використання землі, які відповідають цільовому призначенню земельних ділянок та за яких власникам і землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдаватиметься найменше клопотів.

Законодавство, що регулює земельні відносини добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Субєктами відносин добросусідства є як власники земельних ділянок, так і землекористувачі (п. 1 ст. 91, п. 1 ст. 96 ЗК України). У звязку з цим, правила про добросусідство виступають як обмеження щодо здійснення не лише права власності на земельну ділянку, а й інших прав на землю, зокрема права постійного користування земельною ділянкою, оренди, емфітевзису, суперфіцію тощо.

Органи, на яких покладено завдання вирішення земельних спорів та додержання громадянами правил добросусідства є органи місцевого самоврядування (ст. 158 Земельного кодексу України). У разі незгоди власників або землекористувачів з рішенням такого органу, спір вирішується судом.

Отже, судом встановлено, що між власниками та землекористувачами суміжних земельних ділянок існує спір про право щодо земельної ділянки, на яку позивач просить відповідача надати дозвіл на розробку проекту відведення та виготовлення технічної документації. Оскільки спір щодо вказаної земельної ділянки не вирішено, а позивачем не доведено суду права безспірного володіння вказаною земельною ділянкою, судова колегія прийшла до висновку про відсутність підстав для визнання незаконним рішення 10 сесії 7 скликання ОСОБА_4 сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 09 грудня 2016 року №151 в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку в своєму рішенні, не спростовують вірні висновки суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 375, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 липня 2018 року.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2

Судді: (підпис) ОСОБА_14

(підпис) ОСОБА_15

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.