Справа № 635/39/18
Провадження № 2/635/1120/2018
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
28 лютого 2018 року смт. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Ільїної Г.І.,
секретар судового засідання - Літінська Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідачі: - ОСОБА_2,
04 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житлом.
29 січня 2018 року суддею було зроблено запит щодо доступу до персональних даних про ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи згідно з ч. 6 ст. 187 ЦПК України.
14 лютого 2018 року від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшла відповідь на запит, згідно якої було встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
29 січня 2017 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Заперечення на позовну заяву від відповідачів у встановлений законом строк і порядок до суду не надходило.
Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, у разі неявки відповідачів просила суд ухвалити заочне рішення.
Відповідачі в судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Виходячи з наведеного та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши письмові докази в справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 68 по вулиці Миколаївській у с. Липці Харківського району Харківський області, що підтверджується договором дарування, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, який було посвідчено 11.08.2006 р. приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області, зареєстрований у реєстрі за № 1036, та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 17.10.2006 р. (а.с. 5, 6).
Відділом адресно-довідкової служби Головного управління ДМС України в Харківський області суду були надані відомості, що відповідачі зареєстровані за вищезазначеною адресою (а.с. 44-46).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Як вбачається із копії акту обстеження житлово-побутових умов та місця проживання зі слів ОСОБА_2 зазначено, що фактично він проживає у ІНФОРМАЦІЯ_9 разом із ОСОБА_4 (а.с. 14-16).
Згідно з копією акта обстеження житлово-побутових умов та місця проживання ОСОБА_1, складеного та підписаного депутатами Липецької сільської ради від 18.02.2016 р., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично проживають на протязі трьох місяців у с. Липці, вул. Червонопрапорська (Миколаївська), буд. 68-А (а.с. 13-16).
Реєстрація проживання відповідачів у будинку перешкоджає позивачу у здійсненні права повного розпоряджання майном, зокрема у оформленні житлової субсидії.
Відповідно до положень закріплених в ст 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Доказів, які б підтверджували факт того, що позивач якимось чином перешкоджала відповідачам у користуванні спірним будинком, суду надано не було.
Таким чином судом встановлено, що відповідачі залишаються зареєстрованими у спірному будинку, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не мають, оскільки фактично вони не проживають у спірному будинку.
Згідно зі ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які є і не були членами його сімї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6-709цс16.
Враховуючи вищенаведене позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Судові витрати суд залишає за рахунок позивача, відповідно до її заяви.
Керуючись ст. ст. 12, 19, 48, 81, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Судові витрати залишити за рахунок ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення не було подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_14, паспорт серії ММ № 251264, виданий Липецьким відділом УМВС України в Харківській області від 24.11.1999 р.
Суддя Г.І. Ільїна