П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 квітня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Собослой Г.Г., Бисага Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду, ухвалене 05 червня 2013 року головуючим суддею Микуляк П.П. за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, Ужгородської міської ради й відділу Держкомзему в м. Ужгороді ГУ Держкомзему в Закарпатській області про визнання недійсними рішень стосовно передачі у спільну сумісну власність земельних ділянок; скасування державних актів на право власності на земельні ділянки; встановлення порядку користування земельною ділянкою; виділення частини земельної ділянки в натурі; встановлення порядку користування підсобними приміщеннями, і виділення підсобних приміщень у натурі,

встановив:

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_8, Ужгородської міської ради, відділу Держкомзему в м. Ужгород про встановлення порядку користування земельною ділянкою та підсобними приміщеннями будинку, виділення частини земельної ділянки в натурі, визнання недійсними рішень Ужгородської міської ради та скасування державних актів.

Позов вмотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, яку 27.12.2007 року вона придбала від ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11. Відповідачі ОСОБА_7 являються власниками квартири №2 цього ж будинку, а власником квартири №1 являється ОСОБА_12. Вказаний будинок складається із трьох квартир, які приватизовані її мешканцями.

Згідно кадастрової справи загальна площа земельної ділянки яка відведена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по вул. Героїв,12 в м. Ужгороді складає площу 0,2146 га.. Відповідно до уточненого плану розподілу земельної ділянки її розмір склав площу 0,2058 га, з яких землі спільного користування під будинком складають площу 0,0127 га. Згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗК № 042863 власнику квартири №1 ОСОБА_12 передано у власність земельну ділянку площею 0,0649 га, яка виділена їй в натурі. Відповідачем ОСОБА_3 17.10.2011 року отримано державні акти на право власності серії ЯЛ №776325 та серії ЯЛ №776326, на частину земельної ділянки площею 0,0750 га та площею 0,0009 га, відповідно.

Позивачка вважає, що при визначені розміру земельної ділянки ОСОБА_3 не було враховано положення ст. 88 ЗК України, згідно якої учасник спільної власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частки земельної ділянки, що відповідає розміру його часток.

Загальна займана нею та відповідачами площа будинку згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку №12 по вул. Героїв в місті Ужгороді, виготовленої КП «Бюро технічної інвентаризації міста Ужгорода» складає 37,8 кв.м + 135,6 кв.м = 173,4 кв.м, що визначається в долях: квартира №3 (ОСОБА_6М.) - 135,6 кв.м х 100 : 173,4 кв.м = 78,2/100 частин; квартира №2 (відповідачі ОСОБА_3) 37,8 кв.м. х 100 : 173,4 кв. м = 21,8/100 частин. Таким чином, з урахуванням належних їй та відповідачам частинам жилого будинку порядок користування спільною земельною ділянкою має бути встановлений наступним чином: квартира №3 (ОСОБА_6М.) 0,1283 га х 78,2 частини : 100 = 0,1003 га; квартира №2 (відповідачі ОСОБА_3) 0,1283 га х 21,8 частин = 0,0280 га.

Частка відповідача ОСОБА_3 згідно реальних долей складає площу 0,0280 га, а не 0,0759 га, як вказано в актах на землю. Державний акт на землю розміром 0,0009 га виданий для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Однак, на цій земельній ділянці знаходиться самовільно збудований сарай, на який відповідач не має правовстановлюючого документу, що у свою чергу виключає його право на приватизацію цієї частини земельної ділянки з вказаним цільовим призначенням. Ні вона, а ні інші суміжні землекористувачі не були обізнані про те, що ОСОБА_3 виготовляє державні акти на землю без погодження із ними.

Внаслідок видачі відповідачу ОСОБА_3І державних актів на право власності на земельні ділянки порушуються її законні права та інтереси, вона позбавлена можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, яка є у її фактичному користуванні для обслуговування частини будинку, який належить їй на праві власності.

Посилаючись на викладене просила суд: 1) визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 року серії ЯЛ №776325 площею 0,0750 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виданий ОСОБА_3; 2) визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 року серії ЯЛ №776326 площею 0,0009 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виданий ОСОБА_3; 3) встановити порядок користування земельною ділянкою розміром 0,2058 га, розташованої в м. Ужгород по вул. Героїв, 12, для обслуговування жилого будинку, будівель та господарських споруд, наступним чином: в користуванні ОСОБА_6 0,1003 га, в користуванні ОСОБА_8 0,0648 га, в користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_4, ОСОБА_5 0,0280 га, землі спільного користування 0,0127 га; 4) виділити ОСОБА_6 в натурі окрему частку земельної ділянки, розташованої в м. Ужгород по вул. Героїв, 12, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,1003 га згідно плану розподілу цієї ділянки, виготовленого Ужгородською філією ДП «Закарпатгедеоцентр»; 5) встановити порядок користування спільними підсобними приміщеннями, розташованими в будинку №12 по вул. Героїв в м. Ужгород та виділити їх в натурі наступним чином: ОСОБА_6 приміщення під літерами І-1, І-2 та частина приміщення І-5 в розмірі 2,68х2,50, що складає 6,7 кв.м., а всього загальною площею 42,70 кв.м.; ОСОБА_8 частина приміщення під літерою І-5 розміром 12 кв.м.; ОСОБА_5 приміщення під літерою І-6, І-9 та І-4 загальною площею 12,8 кв.м.; 6) зобовязати відділ Держкомзему України в м. Ужгород скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 року серії ЯЛ №776325 площею 0,0750 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виданого ОСОБА_3; 7) зобовязати відділ Держкомзему України в м. Ужгород скасувати державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 року серії ЯЛ №776326 площею 0,0009 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виданого ОСОБА_3.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 27.04.2012 року позовні вимоги ОСОБА_6 про встановлення порядку користування підсобними приміщеннями в будинку №12 по вул. Героїв в м. Ужгороді та виділення їх в натурі залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України (Т.1 а.с.82).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27.04.2012 року позов ОСОБА_6, задоволено (Т.1 а.с.88-101).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22.06.2012 року скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.04.2012 року та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6, (Т.1 а.с.146-149).

Ухвалою ВССУ від 31.10.2012 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27.04.2012 року та рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22.06.2012 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (Т.1 а.с.173, 174).

Під час нового розгляду, ОСОБА_6 в порядку ст. 31 ЦПК України змінила предмет позову та просила суд: 1) визнати недійсним рішення Ужгородської міської ради від 05.02.2010 року №1367 про передачу співвласникам житлового будинку ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_5 в спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку пл. 0,0759 га по вул. Героїв, 12/2; 2) визнати недійсним рішення Ужгородської міської ради від 05.02.2010 року №1367 про передачу співвласникам житлового будинку ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_5 в спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку пл. 0,0009 га по вул. Героїв, 12/2; 3) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 року серії ЯЛ №776325 площею 0,0750 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виданий ОСОБА_3; 4) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 року серії ЯЛ №776326 площею 0,0009 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, виданий ОСОБА_3; 5) встановити порядок користування земельною ділянкою розміром 0,2058 га, розташованої в м. Ужгород по вул. Героїв, 12, для обслуговування жилого будинку, будівель та господарських споруд, наступним чином: в користуванні ОСОБА_6 0,1003 га, в користуванні ОСОБА_8 0,0648 га, в користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_4, ОСОБА_5 0,0280 га, землі спільного користування 0,0127 га; 6) виділити ОСОБА_6 в натурі окрему частку земельної ділянки, розташованої в м. Ужгород по вул. Героїв, 12, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,1003 га згідно плану розподілу цієї ділянки, виготовленого Ужгородською філією ДП «Закарпатгедеоцентр»; 7) встановити порядок користування спільними підсобними приміщеннями, розташованими в будинку № 12 по вул. Героїв в м. Ужгород та виділити їх в натурі наступним чином: ОСОБА_6 приміщення під літерами І-1, І-2 та частина приміщення І-5 в розмірі 2,68х2,50, що складає 6,7 кв.м., а всього загальною площею 42,70 кв.м.; ОСОБА_8 частина приміщення під літерою І-5 розміром 12 кв.м.; ОСОБА_5 приміщення під літерою І-6, І-9 ат І-4 загальною площею 12,8 кв.м. (Т.1 а.с.194-198).

В судовому засіданні ОСОБА_6 уточнила позовні вимоги в частині розмірів користування спільними підсобними приміщеннями та виділення їх в натурі: у користування ОСОБА_6 приміщення під літерами І-1, І-2 загальною площею 35,10 кв.м.; ОСОБА_8 приміщення під літерою І-5 розміром 18,7 кв.м.; ОСОБА_5 приміщення під літерою І-6, І-9 ат І-4 загальною площею 12,8 кв.м. (так зазначено в тексті судового рішення).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 05.06.2013 року змінений позов ОСОБА_6, задоволено частково. Визнано недійсним п. 5 рішення Ужгородської міської ради від 05.02.2010 року №1367 про передачу співвласникам житлового будинку ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_4 в спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку пл. 0,0759 га по вул. Героїв, 12/2. Визнано недійсним п. 6 рішення Ужгородської міської ради від 05.03.2010 року №1387, яким у звязку з технічною помилкою внесено зміни у п. 5 рішення Ужгородської міської ради від 05.02.2010 року №1367 щодо співвласників, яким передано земельну ділянку площею 0,0759 га та викладено в новій редакції «ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І. та ОСОБА_5О.». Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 року серії ЯЛ №776325 площею 0,0750 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою м. Ужгород, вул. Героїв, 12/2, виданий ОСОБА_3, кадастровий номер :31:001:0189. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 року серії ЯЛ №776326 площею 0,0009 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою м. Ужгород вул. Героїв, 12/2, виданий ОСОБА_3, кадастровий номер :31:001:0190. Встановлено порядок користування земельною ділянкою розміром 0,2058 га, розташованої в м. Ужгород по вул. Героїв, 12, для обслуговування жилого будинку, будівель та господарських споруд, наступним чином: в користуванні ОСОБА_6 0,1000 га, в користуванні ОСОБА_8 0,0649 га, та в користуванні ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_4, ОСОБА_5 0,0282 га, землі спільного користування 0,0127 га. Виділено ОСОБА_6 в натурі окрему частину земельної ділянки, розташованої в м. Ужгород по вул. Героїв, 12, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розміром 0,1000 га згідно плану розподілу цієї ділянки, виготовленого Ужгородською філією ДП «Закарпатгедеоцентр». Встановити порядок користування спільними підсобними приміщеннями, розташованими в будинку №12 по вул. Героїв в м. Ужгород та виділити їх в натурі наступним чином: ОСОБА_6 приміщення під літерами І-1, І-2 загальною площею 35,10 кв.м.; ОСОБА_8 приміщення під літерою І-5 розміром 18,7 кв.м.; ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_4, ОСОБА_5 приміщення під літерою І-6, І-9 та І-4 загальною площею 12,8 кв.м. (Т.2 а.с.42-56).

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.11.2013 року встановлено наступний порядок користування земельною ділянкою:

- у користування ОСОБА_6 0,1000 га, розмірами (межами) від А-Б (26,82 м.), Б-В (25,06 м.), В-Г (35,17м.), Г-И (15,86 м.), И-К (16,49 м.), К-Й (11,02 м.), Ї-Д (4,34 м.), Ї-І (11,43 м.), Д-І (7,09 м.), Й-Е (12,10 м), Е-Є (24,82 м.);

- у користування ОСОБА_8 0,0649 га, з розмірами та межами у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю;

- у користування ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 0,0282 га, з наступними розмірами та межами - від А-Б (26,82 м.), Б-З (12,55 м), З-Ж (24,16 м.), Ж-А (9,79 м.), доступ до якої можливий із земель загального користування, а саме з вул.Героїв у позиції А-Ж розміром 9,79 м., що не порушує права інших землекористувачів;

- земельну ділянку площею 0,0127 га, з наступними розмірами та межами - від И-К (16,49 м.), К-Й (11,02 м.), Й-Ї (10,77 м.), І-И (1,95 м.) залишити у спільному користуванні.

Виділено ОСОБА_6 в натурі окрему частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул.Героїв, 12/3, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, з наступними розмірами та межами - від А-Б (26,82 м.), Б-В (25,06 м.), В-Г (35,17м.), Г-И (15,86 м.), И-К (16,49 м.), К-Й (11,02 м.), Ї-Д (4,34 м.), Ї-І (11,43 м.), Д-І (7,09 м.), Й-Е (12,10 м), Е-Є (24,82 м.), згідно плану розподілу цієї земельної ділянки виготовленого Ужгородською філією ДП «Закарпатгеодезцентр».

Встановлено порядок користування спільними підсобними приміщеннями, що розташовані в будинку №12 по вул. Героїв в м. Ужгороді та виділено їх в натурі наступним чином:

- у користуванні ОСОБА_8 підвальне приміщення під літ. І-3, що становить 2,7 м.кв.;

- у користуванні спільному користуванні всіх співвласників будинку приміщення під літ. І-7 та І-8, які є коридорними приміщеннями, що становить 13,9 м.кв. (Т.2 а.с.120-122).

Заперечуючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити в справі нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів посилаються на неповне зясування всіх обставин справи. Зокрема вказують, що вимоги про скасування рішень ради повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Вважають безпідставним скасування судом державних актів, оскільки це залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування. Не погоджуються з рішенням суду в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою. Також суд не встановив належним чином у спільній частковій чи спільній сумісній власності сторін знаходиться спірна земельна ділянка. Оскільки рішення суду є незаконним то просять скасувати таке у цілому.

Також, дане судове рішення оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_13, яка в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на відсутність жодних доказів щодо намагання позивачки вирішити даний спір із співвласниками квартир у позасудовому порядку.

На додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.11.2013 року сторонами не подавались апеляційні скарги.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29.03.2017 року залучено до участі в справі ОСОБА_2 як правонаступника померлої відповідачки ОСОБА_8, Т.3, а.с. 201.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази в межах доводів та вимог апеляційних скарг та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційні скарги такими, що підлягає задоволенню, зважуючи на наступні обставини.

Як зазначено в п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

А виходячи з вимог норм частин 1, 2 і 5 ст. 263 ЦПК України - Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам норм закону, ухвалене в справі рішення суду не відповідає у цілому. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову за наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Ужгородської міської ради від 05.02.2010 року №1367 в частині п. 5 про передачу співвласникам житлового будинку ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_4 в спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку пл. 0,0759 га по вул. Героїв, 12/2, та рішенням Ужгородської міської ради від 05.03.2010 року №1387 в частині п. 6, яким у звязку з технічною помилкою внесено зміни у п. 5 рішення Ужгородської міської ради від 05.02.2010 року №1367 щодо співвласників, який викладено в новій редакції: «ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І. та ОСОБА_5О.» порушено права ОСОБА_6 як співвласника земельної ділянки. А за цієї обставини не можуть залишатись у силі й державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 року серії ЯЛ №776325 на земельну ділянку площею 0,0750 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за кадастровим номером :31:001:0189 та державний акт на право власності на земельну ділянку від 17.10.2011 року серії ЯЛ №776326 на земельну ділянку площею 0,0009 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за кадастровим номером :31:001:0190, що за адресою м. Ужгород, вул. Героїв, 12/2, які видані ОСОБА_3. Порядок користування спільною земельною ділянкою повинен визначатись виходячи з долі квартир №№ 3 і 2 на час виникнення спору від площі багатоквартирного будинку, власниками яких є ОСОБА_6 і ОСОБА_3. Зазначене є підставою для виділення ОСОБА_6 в натурі окремої земельної ділянки площею 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Героїв, 12/3, м. Ужгород. Також, виходячи з ідеальних часток співвласників будинку слід встановити порядок користування підсобними приміщеннями будинку та виділити їх в натурі.

Однак з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, так-як має місце неповне зясування і недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та неправильне застосування матеріального права.

За правилами ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Та приписами ч.ч. 1, 3 ст. 12 і ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись у суд з позовом, ОСОБА_6 зазначала, що являється власником АДРЕСА_2 загальною площею 135,6 кв.м., а житловою площею 85,3 кв.м. Дана обставина стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.05.2009 року, Т.1, а.с. 12.

Відповідно до технічного паспорту на будинок № 12 по вул. Героїв у м. Ужгород від 17.12.2007 року, такий є 3-х квартирним будинком, власниками яких є ОСОБА_8 і ОСОБА_14 кв.№1; ОСОБА_3, ОСОБА_3 М-Г.І., ОСОБА_4 і ОСОБА_5 кв.№2; ОСОБА_15, ОСОБА_11 і ОСОБА_9 кв.№3., Т.2, а.с. 189-195. По експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку значиться, що площа кв.№1 складає 46,70 кв.м.; площа кв.№2 складає 37,80 кв.м., і площа кв.№3 складає 100,30 кв.м., та мансарда 36,50 кв.м.; площа підвалу 83,20 кв.м..

Як убачається з листа Ужгородської міської ради від 31.03.2014 р. за № 503/03-17 за даними відділу землекористування Ужгородської міської ради за будинковолодінням № 12 по вул. Героїв обліковується земельна ділянка площею 1124 кв.м., Т.2, а.с. 229.

КП «Архітектурно-Планувальне Бюро» Ужгородської міської ради на замовлення ОСОБА_4 у грудні 2013 року видало Експлікацію стосовно викопіювання з інвентарного кварталу 1954-1956 р.р. по вул. Героїв, 12 з якої видно, що загальна земельна площа становить 1124 кв.м., Т.2, а.с. 143.

Висновком будівельно-технічної експертизи за № 0002/2015 від 12.08.2015 р. встановлено, що за будинком № 12 по вул. Героїв обліковується 1124 кв.м. земельної ділянки, Т.3, а.с. 21-27-32.

Даними доказами доводиться та обставина, що за будинком 12 по вул. Героїв у м. Ужгород закріплена Ужгородською міською радою тільки земельна ділянка площею 1124 кв.м., яка і є прибудинковою територією.

За приписом ст. 42 ЗК України (станом на 27.12.2007р.) - земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, ч.1. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників, ч.2. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками, ч.3. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації, ч.4.

Дана норма вказує на те, що у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, визначається співвласниками.

За договором купівлі-продажу квартири від 27.12.2007 року, ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_10, ОСОБА_16 і ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 100,3 кв.м., а житловою площею 54,0 кв.м., та земельну ділянку, яка б відносилась до даної квартири не придбавала, Т.1, а.с. 25.

Свідоцтвом про право власності на житло від 24.06.1998 року, яке видано ОСОБА_15, ОСОБА_11 і ОСОБА_9 на кв.№3 в буд.№12 по вул. Героїв у м. Ужгород стверджено, що квартира має загальну площу 100,30 кв.м., яка складає 53/100 частини від цілого будинку, Т.2, а.с. 186.

Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки:

а) подружжя;

б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними;

в) співвласників жилого будинку.

У супереч зазначених норм, ОСОБА_6 не надала суду будь-якого доказу набуття нею права власності на прибудинкову земельну ділянку на якій розміщений багатоквартирний житловий будинок. Окрім того, що набула права власності на трикімнатну квартиру в багатоквартирному житловому будинку. Слід зазначити, що позивачка являється власником квартири у багатоквартирному будинку, а не співвласником житлового будинку, правова природа яких є різною.

Також ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Зазначеній нормі дано офіційне тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 р. N 14-рп/2011, яким положення ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Тобто, із зазначених норм вбачається, що ОСОБА_6 як власник квартири №3 в багатоквартирному житловому будинку №12 по вул. Героїв у м. Ужгород, являється співвласником наряду з іншими власниками двох квартир, допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою, а не безпосередньо самого багатоквартирного житлового будинку.

Хоч позивачка й користується частиною прибудинкової земельної ділянки, проте, така не надавалась їй раніше в користування, а тим більше у власність, тому відсутні підстави стверджувати, що позивачка має право ставити вимогу про встановлення порядку користування та виділення у натурі частини земельної ділянки з прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку.

На дані обставини звернула увагу суду першої та апеляційної інстанцій колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 31.10.2012 року під час скасування рішень суду першої та апеляційної інстанцій та передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, Т.1, а.с. 174.

За правилами ч.ч. 1 і 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи за № 0002/2015 від 12.08.2015 р. вбачається, що фактична площа земельної ділянки, яка прилягає до будинку № 12 по вул. Героїв становить 2153 кв.м., Т.3, а.с. 21-27-32. В дану площу входить і земельна ділянка площею 1124 кв.м. (прибудинкова територія), яка обліковується за даним багатоквартирним будинком.

З наведеного слідує, що земельна ділянка площею 1029 кв.м. (2153 - 1124), що прилягає до багатоквартирного будинку не закріплювалась Ужгородською міською радою як прибудинкова територія за даним будинком, так-як докази про зворотне у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, зазначена земельна ділянка у відповідності до вимог ст. 83 ЗК України перебуває у комунальній власності Ужгородської міської ради, яка і розпоряджається такою земельною ділянкою.

Як слідує зі змісту пунктів б), в) ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Попередній співвласник квартири АДРЕСА_3 - ОСОБА_15 зверталась до Ужгородської міської ради із заявою про надання їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,0516 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Героїв, 12, що підтверджується рішенням № 539 від 25.03.2005 року, Т.1, а.с. 52.

Хоч ОСОБА_15 і не реалізувала дане рішення міської ради через відчуження квартири ОСОБА_6, але дана обставини вказує на те, що і новий власник кв. №3 в буд. № 12 має право звернутись до Ужгородської міської ради в порядку вимог ч. 1 ст. 81 ЗК України для реалізації свого права на отримання у власність земельної ділянки.

Але матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_6 зверталась до Ужгородської міської ради як розпорядника землями комунальної власності для реалізації свого права по отриманню у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Натомість, ОСОБА_6 звернулась у суд із позовом про визнання недійсними рішень стосовно передачі у спільну сумісну власність земельних ділянок; скасування державних актів на право власності на земельні ділянки; встановлення порядку користування земельною ділянкою; виділення частини земельної ділянки в натурі. Тоді як в компетенцію суду не входить вирішення питання про розпорядження землями комунальної власності. Оскільки відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_5 звернулись до Ужгородської міської ради із заявою про надання їм в спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку пл. 0,0759 га по вул. Героїв, 12/2, то така відповідно до своєї компетенції й передала дану площу земельної ділянки із земель комунальної власності.

У підтвердження порушення свого права на земельну ділянку, ОСОБА_6 посилається також на вимоги ст. 120 ЗК України, яка передбачає перехід права власності на земельну ділянку при переході права на житловий будинок. З цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до норм частин 1, 2 ст. 120 ЗК України (у редакції станом на 27.12.2007 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

У даній нормі йдеться про придбання, відчуження житлового будинку, тоді як ОСОБА_6 придбала квартиру в багатоквартирному житловому будинку де є ще дві самостійні квартири, а не придбала безпосередньо сам житловий будинок. А крім цього, прибудинкова земельна ділянка на якій знаходиться будинок 12 в якому розташована квартира 3 не передавалась у користування чи щоб така знаходилась у власності ОСОБА_10, ОСОБА_16 і ОСОБА_11 як попередніх власників квартири.

Таким чином, посилання позивачки та суду на приписи даної норми у спірних правовідносинах є безпідставним.

ОСОБА_6 заявила також вимогу про встановлення порядку користування підсобними приміщеннями, і виділення підсобних приміщень у натурі. Стосовно даних позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже вище зазначалось, згідно технічного паспорту на будинок № 12 по вул. Героїв у м. Ужгород від 17.12.2007 року, який є 3-х квартирним будинком, наявні підвальні приміщення площею 83,20 кв.м..

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та офіційного тлумачення Рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 р. N 14-рп/2011 положенням зазначеної норми, власники квартир багатоквартирного житлового будинку, являються співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Таким чином, власники 3-х квартир у багатоквартирному житловому будинку № 12 по вул. Героїв у м. Ужгород є одночасно й співвласниками допоміжних приміщень у будинку, якими є підвальні приміщення площею 83,20 кв.м..

Як передбачено ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

А ч. 1 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Також, на підставі ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом, ч.1. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, ч.2.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заперечують порядок користування підвальними приміщеннями, і виділення підсобних приміщень у натурі, які заявила ОСОБА_6. Зокрема, ОСОБА_3 користувався підвальним приміщенням площею 19,1 кв.м. яке являлось художньою майстернею. За розподілу підвальних приміщень як того вимагає позивачка то вони будуть позбавлені можливості доступу до комунікацій, які обслуговують їх квартиру.

Згідно протоколу № 15 від 04.05.1975 року, ОСОБА_3 отримав квартиру по вул. Героїв, 12/2 як художник, Т.2, а.с. 162. Також з приводу користування займаємим підвальним приміщенням, ОСОБА_3 звертався обласного житлового управління, що підтверджує лист від 07.01.1976р. № 31/ск, Т.1, а.с. 59.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи за № 0002/2015 від 12.08.2015 р., у підвальних приміщеннях будинку № 12 по вул. Героїв проходить електропостачання, вхід газу до будинку через приміщення позначені І-4 й І-5, каналізаційні труби, водопостачання проходять через приміщення позначені І-1, І-4, І-5 й коридор І-8. В приміщенні І-2 діючі комунікації відсутні, Т.3, а.с. 21-27-32.

У заяві від 24.03.2017 року представник ОСОБА_6 в особі ОСОБА_17 заперечив висновок експерта у частині визначення права користування підвальними приміщеннями, так-як експерт неправильно на його думку зазначив, що через приміщення І-1 й І-8 проходять труби водопостачання та каналізації, хоч рішення суду вважає вірним.

Матеріали справи містять нотаріально посвідчену 06.05.2011 року заяву ОСОБА_8 і ОСОБА_14 про надання згоди на оформлення права власності на підвальні приміщення позначені І-2 кладова, площею 19,10 кв.м., І-6 коридор, площею - 3,9 кв.м. і І-4 кладова, площею 5,5 кв.м., які належать до квартири АДРЕСА_4, та обслуговуються власниками даної квартири, Т.1, а.с. 67.

Представник ОСОБА_2 в особі ОСОБА_18 заперечила встановлений судом порядок користування підвальним приміщенням і виділення в натурі.

Виходячи з встановленого, колегія суддів дійшла до думки, що позивачкою не доведено вимоги стосовно порядку користування підвальними приміщеннями та їх виділення у натурі, так-як такий заперечується іншими співвласниками квартир і не відповідає матеріалам справи.

Стосовно посилання відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що позовні вимоги про визнання недійсним рішення Ужгородської міської ради від 05.02.2010 року за №1367 про передачу співвласникам житлового будинку ОСОБА_3, ОСОБА_7-Г.І., ОСОБА_5 в спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку пл. 0,0759 га по вул. Героїв, 12/2 повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

То з цього приводу, колегія суддів зазначає те, що зазначеним рішенням Ужгородська міська рада вирішила права відповідачів на отримання у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Тобто, має місце вирішення питання про право, яке вирішується в порядку цивільного судочинства, а не адміністративного як про це зазначають відповідачі у скарзі. А звідси, такі вимоги апеляційної скарги є помилковими, та не можуть бути задоволені.

У справі, судом першої інстанції ухвалено додаткове рішення від 25.11.2013 року, яким встановлено порядок користування земельною ділянкою; виділено у натурі окрему частину земельної ділянки; встановлено порядок користування спільними підсобними приміщеннями та виділено їх в натурі.

Самостійно сторонами дане додаткове рішення суду яке є складовою частиною основного рішення суду не оскаржено в апеляційному порядку. Проте, колегія суддів зважуючи на те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, які були задоволені судом першої інстанції слід відмовити то не дивлячись на те, що додаткове рішення суду не оскаржено сторонами, таке не може залишатись у силі, а тому, також підлягає скасуванню.

Узагальнюючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що задоволені судом першої інстанції позовні вимоги не знайшли свого доведення, що в силу вимог пунктів 1, 2 і 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування основного та додаткового рішень суду першої інстанції та ухваленням постанови про відмову в частині задоволених позовних вимог. За цих обставин, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційні скарги задоволені частково, то виходячи з пропорційності розміру задоволених вимог, на користь ОСОБА_4 й ОСОБА_2 слід стягнути з ОСОБА_6 кожному по 38,24 гривень, судового збору.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 42, 81, 83, 89 і 120 ЗК України, 369 і 370 ЦК України, 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та статями 141, 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

апеляційні скарги ОСОБА_2, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 червня 2013 року та Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 листопада 2013 року, скасувати в частині задоволених позовних вимог стосовно встановлення порядку користування земельною ділянкою; виділення частини земельної ділянки в натурі; встановлення порядку користування підсобними приміщеннями, і виділення підсобних приміщень у натурі.

У позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, Ужгородської міської ради й відділу Держкомзему в м. Ужгороді ГУ Держкомзему в Закарпатській області про встановлення порядку користування земельною ділянкою; виділення частини земельної ділянки в натурі; встановлення порядку користування підсобними приміщеннями, і виділення підсобних приміщень у натурі, відмовити.

У решті позовних вимог, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 й ОСОБА_2 суми витрат у розмірі по 38,24 гривень кожному, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий : ____________________ Судді : ______________________

______________________