__________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/520/616/18
УХВАЛА

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

05.12.2018 року

Київський районний суд м. Одеси:

головуючий суддя Куриленко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області, за участю стягувача ОСОБА_2, боржника ОСОБА_3, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2018 року головний державний виконавець відділу ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням, в якому просить: тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт громадянина України КК № 797783 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області до виконання зобовязань покладених на нього виконавчим листом № 520/15613/16-ц Київського районного суду м. Одеси, 16.05.2017 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі 709009, 90 гривень.

В своєму поданні державний виконавець посилається на те, що боржник вимоги за виконавчими документами в добровільному порядку не виконує, тому державний виконавець звертається до суду для вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М..

Сторони по справі у судове засідання не зявились про час, дату та місце розгляду подання сповіщались належним чином.

Так, відповідно ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/15613/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2017 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики (розписки) від 16 вересня 2015 року в сумі 51 797, 40 гривень, та за договором позики (розписки) від 25 лютого 2016 року у розмірі 657 212, 50 гривень, всього стягнути грошових коштів на загальну суму 709 009, 90 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 6 890 гривень.

16 травня 2017 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист №520/15613/16-ц щодо примусового виконання рішення суду.

Відповідно до статей 3,4,24,25,26,27 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 25 квітня 2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, у зв'язку з чим державним виконавцем проведено дії щодо розшуку майна, належного ОСОБА_3 шляхом направлення запитів до реєструючих установ, в результаті чого було встановлено відсутність майна у останнього.

09.08.2017 року головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3.

Державним виконавцем здійснено вихід за адресою реєстрації боржника, а саме м. Одеса, вул. Жовтневої революції 60, в результаті чого було встановлено, що ОСОБА_3 за вказаною адресою фактично не мешкає, про що було складено Акт державного виконавця від 17.05.2018 року.

Державним виконавцем в рамках виконавчого провадження було вжито вичерпні заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій.

Так, відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником нерухомого майна не зареєстровано.

Згідно довідки територіального сервісного центру 5141 МВС України в Одеській області, за боржником зареєстровані транспортні засоби: ГАЗ 2705-222, 2002, року випуску, н/з НОМЕР_2; ВАЗ 210430-20, 2006 року випуску, н/з ВН 6775ВЕ; ВАЗ 2106, 1981 року випуску, н/з НОМЕР_3; ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, н/з НОМЕР_4; Toyota HIACE, 1992 року випуску, н/з НОМЕР_5, на які постановами державного виконавця від 25.04.2018 року та 16.11.2018 року накладено арешт та оголошено у розшук.

Згідно довідки ДФС України, інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня.

З метою виконання вимог виконавчого документа постановою від 25.04.2018 року накладено арешт на все майно боржника.

18 травня 2018 року на адресу боржника направлено Вимогу державного виконавця про явку до Відділу. Зазначений виклик державного виконавця повернувся на адресу відділу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Також судом встановлено, що 03 червня 2017 року за заявою ОСОБА_2 слідчим СВ Київського ВП м. Одесі ГУНП України в Одеській області було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 190 КК України, та відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002081.

Таким чином, судом встановлено, що державним виконавцем були вчинені дії передбачені чинним законодавством з метою повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та останнім направлялась боржнику вимога, яка була проігнорована боржником.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 та 3 вказаної статі Закону визначено обов'язки та повноваження виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виникає право у державного, приватного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні подання державного виконавця, суд має перевірити вчинення державним, приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення всіх можливих виконавчих дій, та з'ясувати наявність доказів, які б свідчили, що боржник умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 5 частини 1, частини 2 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв'язку з ухиленням особи від виконання зобов'язання, зокрема виконання судового рішення.

Майнові відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників, що означає здатність нести юридичну відповідальність за рахунок власного майна.

Звертаючись до суду із поданням про обмеження виїзду боржника за межі України, державний виконавець обґрунтував звернення до суду з поданням тим, що у порядку примусового виконання виконавчого провадження державним виконавцем проводяться заходи щодо забезпечення виконання рішення суду: накладено арешт на майно боржника, накладено арешт на кошти боржника, виставляються платіжні вимоги на списання коштів, здійснюється перевірка майнового стану боржника, проте, вимоги державного виконавця щодо термінового виконання проігноровані, сума боргу залишається несплаченою.

Вимоги за виконавчим листом Київського районного суду м. Одеси № 520/15613/16-ц від 16.05.2017 року, боржником не виконано та будь-яких дій на погашення заборгованості боржник не здійснював.

Незважаючи на те, що рішення Київського районного суду м. Одеси про стягнення боргу було ухвалено ще 11 квітня 2017 року, станом на грудень 2018 року, боржник будь-яких коштів на погашення боргу не перерахував.

Таким чином суд вважає, що таке тривале невиконання рішення суду, при наявності можливості здійснювати погашення заборгованості, свідчить про свідоме ухилення боржника від виконання судових рішень.

Будучи обізнаним про заборгованість в такому розмірі, боржник не з'являється на виклики до державного виконавця для дачі пояснень. Не сприяє, та не вживає заходів направлених на виконання рішень судів (відчуження майна з метою сплати боргу, відрахування певної частини доходу від здійснення діяльності тощо).

Як вбачається, невиконання боржником рішення суду не зумовлено об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.

Тобто обставини, які склалися, свідчать, що боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, боржником не подано доказів того, що з часу відкриття виконавчого провадження ним вживаються дії, об'єктивно спрямовані на погашення боргу перед стягувачем, та які б були спів мірні борговим зобов'язанням.

Згідно з приписами частини 3 статті 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

На підставі вищенаведеного, керуючись положеннями Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 441, 446 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області, за участю стягувача ОСОБА_2, боржника ОСОБА_3, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт громадянина України КК № 797783 виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області до виконання зобовязань покладених на нього виконавчим листом № 520/15613/16-ц Київського районного суду м. Одеси, 16.05.2017 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі 709009, 90 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси

Суддя Куриленко О. М.