П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року

м. Харків

Справа № 644/2255/17

Провадження № 22ц/790/965/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року в складі судді Саркісян О.А.

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до суду до відповідача, який в подальшому уточнила та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 щомісячно в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, у зв'язку з невиконанням договору про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні, який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Матвейченко О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1262, стягнути з відповідача 43041 грн. 22 коп., з яких заборгованість за договором в розмірі 39000 грн., інфляційні втрати за кожним з платежів на загальну суму 3381 грн. 22 коп., а також 3% річних за кожним з платежів на загальну суму 660 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що від сумісного проживання мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, донька проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні, крім того 24 червня 2016 року між нею та відповідачем укладений договір про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні, але в порушення умов договору відповідач від виконання обов'язку щодо виплати додаткових витрат на утримання дитини ухиляється, у зв'язку з чим виникла заборгованість, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальному розмірі 39000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення заборгованості за договором про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні, з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2017 року, а з 08 липня 2017 року не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття дитиною.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні від 24 червня 2016 року в розмірі 18000 грн., інфляційні втрати в розмірі 1449 грн., 3% річних за кожним з платежів в розмірі 306 грн. 22 коп., судовий збір в розмірі 640 грн., а всього 20395 грн. 22 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів та просить призначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. В іншій частині судове рішення не оскаржується. Зазначає, що він займається підприємницькою діяльністю та має нерегулярний та мінливий дохід, внаслідок чого аліменти повинні сплачуватись у твердій грошовій сумі.

Вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 07 листопада 2009 року у відділі РАЦС по м. Харкову ХМУЮ, актовий запис № 1895. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2016 року шлюб розірвано.

Від сумісного проживання мають неповнолітню доньку ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

24 червня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні, який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Матвейченко, зареєстровано в реєстрі за № 1262.

Відповідно до підпункту 3.2.3 пункту 3.2. договору, відповідач зобов'язаний зокрема, щомісячно до 20 числа кожного місяця сплачувати позивачки додаткові витрати на дитину, пов'язані з відпочинком, лікуванням, оздоровленням тощо в розмірі 3000 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок матері.

Сторонами у справі не заперечується, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 180-185 СК України та дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі від частини доходів відповідача щомісячно, оскільки право вибору способу стягнення аліментів також належить тому з батьків, з яким залишилася проживати дитина.

Разом з тим, виходячи із визначення наведеного в ст. 42 ГК України підприємницькою вважається, самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку.

Сама по собі самостійна підприємницька діяльність передбачає певні ризики і отримані щомісячні доходи можуть значно відрізнятися. В нинішніх економічних умовах вказана діяльність не може вважатися такою, що надає стабільний, визначений дохід.

Положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи у суді першої інстанції, обов'язок доказування покладається на обох сторін у справі.

Відповідач в ході розгляду справи стверджував про нерегулярний та мінливий дохід. Натомість, позивачем не було надано даних про отримані ним доходи, які свідчили б про систематичність та стабільність доходу відповідача взагалі.

Матеріали справи не містять жодного доказу підтверджуючого дохід відповідача від підприємницької діяльності, клопотання про витребування відповідних доказів не заявлялось. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що на час розгляду справи відповідач в установленому законом порядку зареєстрований як фізична-особа підприємець.

Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України.

За правилами ст.182 СК України, в редакції на час звернення до суду з позовом, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України, визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положення ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, в редакції на час звернення з позовом до суду, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України, в редакції на час ухвалення судового рішення, передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

За наведених обставин, колегія суддів вважає за доцільне при визначенні розміру аліментів, виходити саме з положень ч. 1 ст. 184 СК України у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, з індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Разом з тим, позивач не позбавлена можливості відповідно до вимог 181 СК України в подальшому звернутись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів при наявності відповідних підстав.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, з індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 19 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді

Повне судове рішення складено 19 лютого 2018 року.