Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 337/2662/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/778/1035/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Бєлки В.Ю.

Крилової О.В.

При секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником квартири № 196, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, пр. Ювілейний, 26.

В квартирі крім неї зареєстрований та проживає відповідач, який не є членом її сім'ї. Спільне господарство вони не ведуть, комунальні платежі сплачує тільки вона.

Крім того, відповідач має у власності інше житло. Вважає, що жодних прав на проживання у її квартирі ОСОБА_4 не має і його права при виселенні порушені не будуть.

Враховуючи вищевикладене просила суд виселити ОСОБА_4 з квартири, яка належить їй на праві власності та розташована за адресою: АДРЕСА_3, стягнути з ОСОБА_4 на її користь судовий збір.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не доведено факту порушення її прав щодо користування квартирою і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні нею цих прав.

Колегія погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, статтями 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про право власності від 27.10.2004 року також свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2004 року є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7,9).

Відповідно до ст. 156 ЖК України, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області, довідки департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, у квартирі АДРЕСА_2, з 07.11.2006 року зареєстрований відповідач ОСОБА_4 (а.с. 13,31).

В ході розгляду справи, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 проживає у спірній квартирі з народження, а до січня 2017 року у спірній квартирі проживала його мати ОСОБА_6, яка є донькою позивача ОСОБА_3

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст.401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Підстави припинення сервітуту визначені у ст. 406 ЦК України. Ними, зокрема являються: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ст.ст.77,78 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги посилання позивача в якості обґрунтування позовних вимог щодо виселення ОСОБА_7, на надання відповідачем грошових коштів за оплату комунальних послуг не в повному обсязі, її похилий вік, наявність у неї захворювань, періодичну роботу відповідача у нічну зміну, не можливість оформлення субсидії на квартиру та ймовірність реєстрації шлюбу відповідачем, оскільки зазначені обставини не є істотними обставинами в розумінні вимог ст. 406 ЦК України, а тому не можуть слугувати підставами для припинення житлового сервітуту.

Будь-яких інших доказів на підтвердження існування обставин, які мають істотне значення для припинення житлового сервітуту, ОСОБА_3 суду надано не було.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач є колишнім членом сім'ї власника житла, у спірній квартирі проживає на законних підставах, та квартира на теперішній час є його єдиним постійним місцем проживання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що припинення сімейних відносин із власником квартири на підставі ст.156 ЖК України не позбавляє ОСОБА_4 права користування спірною квартирою.

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту аморальної поведінки відповідача, псування майна, тощо, які у відповідності до ст.116 ЖК України також є підставою для виселення ОСОБА_4 зі спірної квартири, позивачем також не було надано.

Крім того, виселення особи зі спірного житлового приміщення, без вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є неможливим.

З огляду на наведеневбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, щодо оцінки доказів, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги полягають у викладенні тих же обставин, якими позивач обґрунтовував позов, і є такими, що в силу вищенаведених обставин неспроможні спростувати висновки рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2017 року у справі

- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29.03.2018 року.

Головуючий:

Судді: