ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1639/18 Справа № 202/6361/17 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів: Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, який уточнив у вересні 2017 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 30.06.2017 року у м. Дніпрі по вул. Янтарній, 69-Д відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «Ауді А4», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 Шкода була заподіяна з причини порушення відповідачем, який знаходився за кермом автомобіля «ЗАЗ 110557», реєстраційний номер НОМЕР_1, правил дорожнього руху. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 52 499 грн. 25 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 800 грн., та судові витрати по справі (а.с.3-7,44-45).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, - відмовлено (а.с. 59-60).

Не погодившись з рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.105-107).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 30.06.2017 року по вул. Янтарній в районі будинку №69-Д у м. Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був ушкоджений автомобіль «Ауді А4», державний номер НОМЕР_2, в якому знаходився позивач. ДТП сталося з вини відповідача, який знаходився за кремом автомобіля «ЗАЗ 110557», реєстраційний номер НОМЕР_1. Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджується постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2017 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

З Висновку № 4893 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 01.09.2017 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ауді А4», державний номер НОМЕР_2, становить 18 430 грн. 34 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд 1 інстанції виходив з того, що доказів того, що автомобіль «Ауді А4», державний номер НОМЕР_2, належить на праві власності позивачу, останнім не надано, а тому послався на відсутність підстав для відшкодування йому шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції, колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Так, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідальність у таких випадках має нести винна в завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи людина, яка керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП. Тобто якщо особа під час керування автомобілем має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на нього, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху).

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано гл. 82 ЦК України. Крім того, відповідні роз'яснення дані у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року. Згідно з правовими нормами при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого. Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють знешкодження або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або приниження нематеріальних благ (життя, здоров'я тощо).

Як вбачається із матеріалів справи, 30.06.2017 року по вул. Янтарній в районі будинку №69-Д у м. Дніпрі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був ушкоджений автомобіль «Ауді А4», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

З Висновку № 4893 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 01.09.2017 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ауді А4», державний номер НОМЕР_2, становить 18 430 грн. 34 коп.

Вина відповідача, який знаходився за кермом автомобіля «ЗАЗ 110557», реєстраційний номер НОМЕР_1, у вчиненні ДТП підтверджується постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2017 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, постанова суду про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Суд 1 інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів належності йому на праві власності автомобіля «Ауді А4», державний номер НОМЕР_2, або належного права керування зазначеним автомобілем, пошкодженого в результаті ДТП.

Копія довіреності на автомобіль, надана позивачем при подачі апеляційної скарги (а.с. 127), не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 81 ЦПК України, оскільки викладена іноземною мовою, а її переклад (а.с. 126) не відповідає вимогам, встановленим п. 12 ст. 34 Закону України "Про нотаріат", главою 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5.

Крім того, апелянтом взагалі не надано доказів належності вищезазначеного автомобілю товариству, яке видало довіреність та існування права видавати й підписувати такі довіреності ОСОБА_3

Проте, висновки суду апеляційної інстанції не позбавляють позивача права звернутися до суду у передбаченому законом порядку після усунення обставин, які були підставою для відмови.

Отже, посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки на його думку, він має право на відшкодування завданої йому шкоди, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, вони є необґрунтованими з вищезазначених підстав, та зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: