ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» листопада 2018 року

м. Харків

справа № 629/1475/18-ц

провадження № 22ц/818/876/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кіся П.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Асавалюк О.О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство (Акціонерне товариство) Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2018 року у складі судді Попова О.Г.,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство (Акціонерне товариство) Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що згідно заяви № б/н від 26 грудня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_3 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Вказав, що спадкоємцем, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_2

Зазначив, що банком 28 січня 2017 року направлена претензія кредитора до Лозівської державної нотаріальної контори, яка долучена до матеріалів спадкової справи.

Вказав, що спадкоємець ОСОБА_2 прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3, у тому числі, кредитні зобов'язання, оскільки не відмовилась від її прийняття у передбачені законодавством строки.

Зазначив, що 21 вересня 2017 року банком направлено ОСОБА_2 лист-претензію, але жодних дій нею не вчинено.

Вказав, що станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становить 8926,14 грн., з урахуванням внесених на погашення коштів, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 5283,62 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3542,52 грн., пені - 100,00 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства (Акціонерного товариства) Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 8926,14 грн. за кредитним договором № б/н від 26 грудня 2008 року та судові витрати.

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства (Акціонерного товариства) Комерційний Банк «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги позовної заяви. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що доказів щодо того, що відповідач не проживав з померлим або звернувся із заявою про відмову від спадщини, відсутні; що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину; що встановити склад спадщини та його вартість позивач не має можливості та заявляв відповідні усні клопотання про направлення запитів, які залишені без задоволення; що суд повинен був самостійно встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, та їх грошовий еквівалент.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Кружиліної О.А. від 25 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів Кружиліної О.А., Колтунової А.І., Маміної О.В. від 25 вересня 2018 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Згідно з пунктом 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29 грудня 2017 року № 452/2017 постановлено ліквідувати Апеляційний суд Харківської області та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

На підставі Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 судді, які здійснювали правосуддя в Апеляційному суді Харківської області переведені до новоутвореного Харківського апеляційного суду.

03 жовтня 2018 року повідомлення про початок роботи Харківського апеляційного суду оприлюднено в газеті «Голос України» № 185 (6940).

03 жовтня 2018 року справу передано до Харківського апеляційного суду.

17 жовтня 2018 року за допомогою автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 629/1475/18-ц (22ц/818/876/18) за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2018 року в складі судді Попова О.Г. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства (Акціонерного товариства) Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

В судове засідання учасники справи не з'явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що вартості майна, яке прийнято спадкоємцем у спадщину.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно заяви № б/н від 26 грудня 2008 року ОСОБА_3 отримав у Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПриватБанк» кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 26 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3, та банком, заборгованість позичальника перед банком становила 8926,14 грн., яка складалася з заборгованості за тілом кредиту - 5283,62 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3542,52 грн., пені - 100,00 грн.

При цьому платежі на погашення заборгованості здійснювались і після смерті ОСОБА_3 Останній платіж здійснено 25 січня 2017 року у розмірі 50,00 грн.

З копії спадкової справи вбачається, що після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулись мати ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_2

Із заяви ОСОБА_5 від 08 листопада 2016 року №789 вбачається, що вона приймає спадщину після смерті свого сина ОСОБА_3, який постійно мешкав в АДРЕСА_1.

Із заяви ОСОБА_2 від 30 січня 2017 року №65 вбачається, що вона приймає спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, який постійно мешкав в АДРЕСА_1.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_1, вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 11 серпня 2007 року та з 14 липня 2007 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3

З довідки голови квартального комітету Неровної А.А. від 07 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1, з 04 квітня 2006 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та разом з ним зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_2

28 січня 2017 року банком направлено претензію кредитора №SAMDN50OTC до Лозівської державної нотаріальної контори, у якій банк просив повідомити про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3, включити кредиторські вимоги у спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості, а також повідомити про осіб, які звертались із заявами про прийняття спадщини або відмову від її прийняття.

Як вбачається з відповіді від 01 лютого 2017 року, Лозівська державна нотаріальна контора повідомила банк про те, що претензію долучено до матеріалів спадкової справи після померлого ОСОБА_3, у наданні іншої інформації відмовлено на підставі вимог законодавства щодо збереження нотаріальної таємниці.

21 вересня 2017 року банком направлено ОСОБА_2 лист-претензію №SAMDN50OTC001735277 щодо погашення заборгованості померлого ОСОБА_3

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як роз'яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

При цьому відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статтей 1281, 1282 ЦК України.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

З змісту пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, вбачається, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Спадкування, тобто перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов'язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.

Матеріали справи свідчать про те, що спадщину після померлого прийняли мати померлого та його дружина, тому висновок суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів того, що відповідач є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 та прийняла спадщину, є безпідставним, оскільки факт постійного проживання разом із спадкодавцем в силу положень статті 1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття.

Крім того, у матеріалах справи містяться копії заяв ОСОБА_2, ОСОБА_5 про прийняття спадщини.

Проте, це не призвело до неправильного вирішення спору по суті, а саме, відмови банку в задоволенні позову.

Як вбачається зі спадкової справи, спадщину після померлого ОСОБА_3 прийняла не лише ОСОБА_2, а й ОСОБА_5, яку до участі у справі не залучено.

Матеріали справи не містять відомостей про наявність спадкового майна, його перелік та вартість, що унеможливлює стягнення, оскільки спадкоємець зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Аналізуючи наведене, колегія суддів що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо того, що позивач не надав суду доказів одержання ОСОБА_2 у спадщину майна достатньою вартістю для задоволення вимог банку, і ці обставини виключають можливість задоволення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до спадкоємця боржника в порядку статті 1282 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотань про витребування відомостей щодо наявності та вартості спадкового майна у суді першої інстанції не заявлялось, і позивачем не зазначено обставин, які б вказували на неможливість подання вказаного клопотання до суду першої інстанції, або наявність поважних причин для його неподання.

Посилання на те, що такі клопотання заявлялись в усній формі, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що на судові засідання учасники справи не з'являлись, фіксування процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось, крім того, матеріали справи містять клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, у якому зазначено, що необхідні докази містяться у матеріалах справи, клопотання та заяви з боку позивача відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд мав самостійно встановити інформацію щодо вартості спадкового майна є безпідставними, оскільки згідно принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, доводи скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду залишено без змін, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

У зв'язку зі складністю справи повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року в межах десятиденного строку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді П.В. Кісь

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.