Справа № 336/3409/2016ц
пр. № 2/336/17/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Суркової В.П.,

при секретарі Прохоровій А.О.,

за участю представника

позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 (третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6) про обмеженої цивільної дієздатності фізичної особи, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту обмеженої цивільної дієздатності ОСОБА_7 та визнання заповіту недійсним.

В позові зазначив, що 21 квітня 2010 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все належне їй майно заповіла ОСОБА_7 За цим заповітом ОСОБА_7 28 грудня 2013 року набув право власності на ? частину житлового будинку № 21 пор вул. Виноградній у м. Запоріжжі.

26.11.2015 року ОСОБА_7 помер. Єдиним спадкоємцем за законом після його смерті є позивач, який доводиться йому двоюрідним братом.

ОСОБА_7 за життя страждав на хронічний алкоголізм, з запису в амбулаторній карті вбачається, що ОСОБА_7 перебував на диспансерному обліку з діагнозом: метаболічна (токсична, етанолова) кардіоміопатія I-II стадії, хронічний алкогольний стеатозогепатит, прогресуюча енцефалопатія, церебросклероз III стадії на протязі останніх 2-3 років. Перебував на диспансерному обліку у сімейного лікаря, оглядався кардіологом, невропатологом. Отримував курси метаболічної і гепатопротектовної терапії в амбулаторних умовах вдома. Фактично впродовж останніх років ОСОБА_7 не працював, кожен день зловживав спиртними напоями, спав на вулиці, лаявся з сусідами та лікарями, вів аморальний спосіб життя, завжди був брудний та неохайно одягнутий, влаштовував бійки. Весь час, починаючи з дня смерті матері ОСОБА_7 (03.09.2011 року) його доглядом, утриманням, лікуванням та опікою займався позивач. У звязку із чим переселився до нього, сплачував комунальні послуги.

За життя ОСОБА_7 доброзичливо ставився до позивача, обіцяв подарувати належну йому частину будинку, близько 6 разів відвідував нотаріуса з цією метою, але останні відмовляли у вчиненні нотаріальних дій через зовнішній вигляд ОСОБА_7 та його алкогольне спяніння.

Після смерті ОСОБА_7 позивач ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус повідомила йому про наявність заповіту, складеного на імя іншої особи.

Пізніше дізнався про те, що 02.07.2015 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповів все належне йому майно ОСОБА_4, відповідачу у справі. Після відкриття спадщини ОСОБА_4 відмовилась від спадщини на користь своєї доньки ОСОБА_5

Посилаючись на те, що ОСОБА_7 впродовж останніх років страждав на хронічний алкоголізм, просить суд встановити факт обмеженої цивільної дієздатності ОСОБА_7 станом на 02.07.2015 року, визнати недійсним заповіт, складений ним 02.07.2015 року на користь ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з підстав, викладених у позові, просив про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила суду, що ОСОБА_7 є двоюрідним братом її покійного чоловіка. Знає його з 1972 року, ОСОБА_7 жив один, вживав алкогольні напої. Він пропонував їй одружитися з ним, але вона відмовила йому. 02.07.2015 року ОСОБА_7 склав заповіт, під час складання заповіту він перебував у тверезому стані, був адекватний, її дочка ОСОБА_5 возила його до нарколога у той день.

Представники відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 теж заперечували проти позову, посилаючись на його недоведеність. При цьому ОСОБА_9 пояснив, що справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи розглядаються виключно в порядку окремого провадження, а не у порядку позовного провадження. Крім того зазначив, що цивільним законодавством не передбачена можливість обмеження цивільної дієздатності померлої фізичної особи на конкретну дату. З цих підстав просили відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 29.07.2016 року задоволено клопотання представник позивача, витребувані наступні докази: копія спадкової справи, заведена після смерті ОСОБА_7, завірені належним чином копії документів, які подавалися ОСОБА_7 під час посвідчення заповіту, складеного 02.07.2015 року, оригінали всіх амбулаторних карт та медичні документи (т. 1 а.с. 44).

Третя особа - нотаріус ОСОБА_6 суду пояснила, що 02.07.2015 року до неї звернувся ОСОБА_7 щодо складання заповіту. Перед тим, як посвідчити заповіт спілкувалася з ним, задавала багато питань, ОСОБА_7 вів себе адекватно, перебував у тверезому стані. Текст заповіту читав особисто в голос.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона працює секретарем приватного нотаріуса ОСОБА_6, офіс знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 51. 02.07.2015 року до нотаріуса звернувся ОСОБА_7 з метою складання заповіту, з ним були дві жінки, які тиску на нього не чинили. ОСОБА_7 перебував у тверезому стані, з приводу його зовнішнього вигляду питань не виникало. Спочатку був складений проект заповіту, з яким ОСОБА_7 ознайомився, зауважень до нього він не надав. Після чого був надрукований оригінал заповіту та посвідчений нотаріусом ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона є дружиною позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 доводиться її чоловіку двоюрідним братом. Між братами були добрі взаємовідносини. ОСОБА_7 мешкав за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виноградна, 21, він ніде не працював, кожного дня вживав алкогольні напої, був агресивний, неадекватний, лаявся, страждав на хронічний алкоголізм, спав на вулиці, розмовляв сам з собою, туалетом та ванною не користувався. Вона убирала за ним, прала його брудні речі, переодягала у чистий одяг, кожного дня приносила йому їжу. Вони з чоловіком ОСОБА_3 опікували його, сплачували комунальні послуги. З метою переоформити на її чоловіка частину будинку, належну ОСОБА_7, у 2015 році пять разів їздили з ним до нотаріуса, але нотаріус відмовляла у вчиненні нотаріальної дії через його нетверезий стан.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він є сином позивача. З 2011 року він почав проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, в іншій половині будинку мешкав його дядя ОСОБА_7 При житті бабуся свідка ОСОБА_8, яка є матірю ОСОБА_7, склала заповіт, яким заповіла йому, свідку, ? частину будинку № 21 по вул. Виноградній у м. Запоріжжі. ОСОБА_7 ніде не працював, зловживав алкогольними напоями, був неадекватний, він заходив до нього, приносив йому їжу.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона знає ОСОБА_7 з 2002 року як свого сусіда. ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями, лаявся. ОСОБА_12 доглядала за ним.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона знає ОСОБА_7 з 1997 року як сусіда, ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями, з весни 2015 року поводив себе агресивно, був неадекватний, розмовляв з собаками, лаявся, не мився. ОСОБА_12 зі своїм чоловіком доглядала за ним, їх син ОСОБА_13 приносила йому їжу.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що вона є дружиною ОСОБА_17, який помер у 2008 році. З ОСОБА_7 знайома з 1987 року, відносини були неприязні. Їй відомо про те, що мати ОСОБА_7 ОСОБА_8 спочатку склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своєму внуку ОСОБА_13Г, а потім скасувала його і склала новий заповіт, яким 1/2 частину будинку № 21 по вул. Виноградній у м. Запоріжжі заповіла ОСОБА_13, а іншу 1/2 частину сину ОСОБА_7 ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями. Улітку 2015 року вона не спілкувалась з ОСОБА_7 В останній раз бачила його на похованні матері у 2011 році.

Ухвалою суду від 30.11.2016 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 відносно ОСОБА_7 призначена посмертна судово-психіатрична експертиза (т. 1 а.с. 169).

05.07.2017 року до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи, ухвалою суду від 06.07.2017 року провадження у справі відновлено (т. 1 а.с. 207).

За положеннями ст. ст. 293, 296, 297 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи.

Заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сімї, органом опіки та піклування, наркологічним або психіатричним закладом.

У заяві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи мають бути викладені обставини, що свідчать про психічний розлад, істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, чи обставини, що підтверджують дії, внаслідок яких фізична особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, поставила себе чи свою сімю, а також інших осіб, яких вона за законом зобовязана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

З аналізу зазначених норм закону випливає, що підставою для обмеження дієздатності фізичної особи є психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, чи обставини, що підтверджують дії, внаслідок яких фізична особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і за умови, що така особа ставить себе, чи свою сімю, а також інших осіб, яких вона за законом зобовязана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Позивач не є членом сімї померлого ОСОБА_7, а тому не має права звертатися до суду з вимогою про визнання його обмежено дієздатним.

Крім того, нормами діючого цивільного законодавства України не передбачена можливість обмеження дієздатності фізичної особи, яка померла.

Таким чином, вимога позивача про обмеження ОСОБА_7 дієздатності є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За положеннями ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідач не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Встановлено, що 02.07.2015 року ОСОБА_7 склав заповіт, який був посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1176 (а.с. 55), яким на випадок своєї смерті заповів всю належну йому частину житлового будинку № 21 по вул. Виноградній в м. Запоріжжі ОСОБА_4, а в разі її смерті до відкриття спадщини, неприйняття нею спадщини, або відмови від її прийняття, вказане майно заповів ОСОБА_5

26.11.2015 року ОСОБА_7 помер (а.с. 8).

ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_18 з заявою про відмову від прийняття спадщини за вказаним заповітом (а.с. 63). В свою чергу ОСОБА_5 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 (а.с. 62).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 охарактеризували поведінку ОСОБА_7 як таку, що викликала сумніви в його адекватності.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 227 від 12.04.2017 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у період складання заповіту 02.07.2015 року, виявляв ознаки психічного розладу у вигляді психічних і поведінкових розладів внаслідок уживання алкоголю, синдром залежності на тлі соматоневрологічної патології (токсична кардіоміопатія, прогресуюча (токсична та судинна) енцефалопатія, цироз печінки). Ступінь психічних розладів, що мали місце у ОСОБА_7 у період складання заповіту була така, що істотно впливала (обмежувала) на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с. 200-206).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України передбачає, що призначення експертизи є обовязковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Хоча судом і були прийняті до уваги покази вище перелічених свідків, допитаних за клопотанням представника позивача, але враховуючи, що жоден зі свідків не спілкувався з ОСОБА_7 у день складання ним заповіту, суд, оцінивши докази у їх сукупності, надає перевагу як доказу висновку судово психіатричної експертизи.

До того ж допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_19, яка входила до складу комісії, що проводила дослідження, пояснила, що для висновків достатньо було медичної документації. Покази свідків прослухували, але у звязку з тим, що вони містили суперечки, не враховували їх. Також зазначила, що захворювання на хронічний алкоголізм ОСОБА_7 призвело до змін у його психіці.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоровя, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченим цим Законом та іншими законами України.

Проведеною у справі посмертною судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_7 у момент підписанні ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючи в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що само по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, яка у силу ст. 417 ЦПК України є обовязковою для суду першої та апеляційної інстанцій.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання заповіту недійсним не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 225, 1220-1223, 1233-1236, 1257 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 263-265, 293, 296, 297, 352, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_20, ОСОБА_5 (третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6) про обмеження цивільної дієздатності та визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.П. Суркова