Постанова

Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 639/8630/15-ц

провадження № 61-33850св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Кіся П. В., Кружиліної О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_5 про відшкодування збитків за невиконання зобов'язання за договором підряду.

Позовна заява мотивована тим, що 31 серпня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір підряду, предметом якого є будівництво жилого будинку на земельній ділянці площею 0, 0575 га, що розташована по АДРЕСА_1. На виконання вказаного договору ним, як замовником сплачено підряднику - ФОП ОСОБА_5 вартість будівельних матеріалів та будівельних робіт в загальному розмірі 731 191 грн 07 коп., проте до теперішнього часу, відповідач у порушення строків, встановлених договором підряду, не виконав своїх обов'язків за цим договором в повному обсязі, будівництво жилого будинку не закінчив.

Посилаючись на викладені обставини та збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив стягнути з ФОП ОСОБА_5 на свою користь 600 120 грн 05 коп. в рахунок відшкодування збитків за невиконання зобов'язань за договором підряду.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року у складі головуючого-судді Труханович В. В. позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування матеріальних збитків 600 120 грн 05 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що через невиконання ФОП ОСОБА_5 своїх зобов'язань, як підрядника, ОСОБА_4, як замовнику, завдано матеріальні збитки, оскільки для завершення будівництва жилого будинку в повному обсязі позивачу необхідно здійснити витрати на оплату будівельних робіт та матеріалів в розмірі 600 120 грн 05 коп.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 задоволено частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року змінено. Зменшено розмір матеріальних збитків, що підлягають відшкодуванню ОСОБА_4 до 116 171 грн 75 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідач відмовився від виконання договору підряду в односторонньому порядку, проте утримує грошові кошти, передані йому позивачем на виконання вказаного договору, та невикористані для будівництва жилого будинку в розмірі 107 661 грн 07 коп. Оскільки вказана сума коштів утримується відповідачем без достатньої правової підстави, та на підставі вимог частини першої статті 1212 ЦК України підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання.

09 листопада 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги висновок експерта щодо вартості будівельних робіт і матеріалів, необхідних для завершення будівництва жилого будинку, який не добудовано з вини відповідача, який не виконав належним чином зобов'язань за договором підряду.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу та матеріали касаційного провадження 04 червня 2018 року передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з вимогами частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суди встановили, що 31 серпня 2013 року між ОСОБА_4, як замовником, та ФОП ОСОБА_5, як підрядником, був укладений договір будівельного підряду. Предметом цього договору є будівництво жилого будинку на земельній ділянці площею 0, 0575 га, що розташована по АДРЕСА_1.

У подальшому сторони домовилися про вартість робіт та строки їх виконання, шляхом укладення додаткових угод до договору підряду, відповідно до яких встановлено остаточний строк виконання робіт до березня 2015 року, а замовник сплатив вартість робіт за договором в повному обсязі, що склало 731 191 грн 07 коп.

Підрядник свої зобов'язання за договором в повному обсязі не виконав, будівництво жилого будинку не завершено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 зазначав, що унаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором підряду та не завершення будівництва жилого будинку, йому спричинено матеріальні збитки, зокрема у розмірі вартості будівельних робіт та матеріалів на теперішній час, необхідних для завершення такого будівництва.

Згідно висновку проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи № 125 від 18 травня 2016 року нормативна вартість фактично витрачених будівельних матеріалів за договором підряду від 31 серпня 2013 року під час будівництва жилого будинку по АДРЕСА_1, на час проведення експертизи становить 642 916 грн, нормативна вартість невиконаних робіт та невикористаних матеріалів за договором підряду від 31 серпня 2013 року станом на час проведення експертизи складає 579 822 грн 69 коп.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов'язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов'язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Попередні судові інстанції не встановили, що позивач в односторонньому порядку відмовлявся від Договору або що Договір був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку.

Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористані для будівництва жилого будинку, передані відповідачу позивачем на виконання договору підряду, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося.

Саме до такого висновку дійшла ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року справі №14-125гс18.

За вказаних обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення статей 212-215 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, не встановив в повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим доказам у їх сукупності та дійшов висновку про задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у рішенні.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід'ємною частиною.

Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Крім того, обов'язковою умовою виконання робіт з реконструкції житлового будинку є наявність у підрядника спеціального дозволу на виконання окремих видів робіт, що передбачено частиною третьою статті 837 ЦК України.

У матеріалах справи також відсутня проектно-кошторисна документація та інші додатки до договору будівельного підряду, підписані обома сторонами з чітким переліком видів робіт та їх орієнтовною вартістю, які мав виконати відповідач як підрядник під час реконструкції фасаду житлового будинку.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи вищевикладене рішення суду першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 жовтня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А.С. Олійник
О. В. Ступак
Г. І. Усик