Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 199/8044/15-ц

провадження № 61-38369 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року у складі судді Скрипник О. Г. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 травня 2012 року між товариством та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 91 445 грн 76 коп., що еквівалентно 11 289 доларам 60 центів США, на придбання автомобіля «Volkswagen Polo», 2012 року випуску, зі сплатою змінної ставки 9,90 %, терміном на 60 місяців.

25 травня 2012 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4укладено договір застави, за умовами якого заставодавець передав банку у заставу вказаний автомобіль, який належав йому на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2012 року.

25 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет застави.

Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, на вимоги не реагував, вказаний виконавчий напис нотаріуса виконано лише через півтора роки, унаслідок чого, з урахуванням уточнень, виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 175 584 грн 61 коп., з яких: загальна сума основного боргу зі сплати кредиту у розмірі 65 803 грн 90 коп., збитки у розмірі 108 677 грн 97 коп., 3 % річних у розмірі 1 102 грн 74 коп.

З урахуванням викладеного ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 175 584 грн 61 коп., з яких: загальна сума основного боргу зі сплати кредиту у розмірі 65 803 грн 90 коп., збитки у розмірі 108 677 грн 97 коп., 3 % річних у розмірі 1 102 грн 74 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідно з повідомленням державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 01 вересня 2016 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором перед ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 150 370 грн 92 коп. було реалізовано на прилюдних торгах державного підприємства «Сетам» предмет застави, автомобіль «Volkswagen Polo», 2012 року випуску, за 200 355 грн 95 коп., стягнуто витрати на проведення виконавчих дій, залишок коштів склав 33 947 грн 94 коп. Таким чином, відповідачем була у повному обсязі сплачена на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 24 травня 2012 року шляхом звернення стягнення на предмет застави та його продажу з прилюдних торгів.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року апеляційна скарга ТОВ «Порше Мобіліті» залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що повідомленням державного виконавця підтверджено, що відповідач перед позивачем виконав зобов'язання за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави та його продажу з прилюдних торгів, унаслідок чого вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» є безпідставними.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов товариства задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що 25 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет застави. Вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» станом на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом мали бути задоволені у розмірі 150 370 грн 92 коп. Заборгованість відповідача у виконавчому написі нотаріуса розрахована за обмінним курсом валюти, чинним на 25 лютого 2015 року, а виконано його було лише 31 серпня 2016 року, тобто більше ніж через півтора роки. Крім того, відповідачем не виконано зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, передбачені договором, оскільки у виконавчому написі нотаріуса вони були розраховані лише до 25 лютого 2015 року, тобто з відповідача не стягнуті відсотки за користування кредитом за період з 25 лютого 2015 року по 31 серпня 2016 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що 24 травня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір від 24 березня 2014 року, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 91 445 грн 76 коп., що еквівалентно 11 289 доларам 60 центів США, на придбання автомобіля «Volkswagen Polo», 2012 року випуску, зі сплатою змінної ставки 9,90 %, терміном на 60 місяців.

25 травня 2012 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4укладено договір застави, за умовами якого заставодавець передав банку у заставу вказаний автомобіль, який належав йому на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2012 року.

25 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави. Вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено на 150 370 грн 92 коп.

ТОВ «Порше Мобіліті» вказувало про те, що відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, на вимоги не реагував, вказаний виконавчий напис нотаріуса виконано лише через півтора роки, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 175 584 грн 61 коп., з яких: загальна сума основного боргу зі сплати кредиту у розмірі 65 803 грн 90 коп., збитки у розмірі 108 677 грн 97 коп., 3 % річних у розмірі 1 102 грн 74 коп.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

У частинах першій та шості статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За наявності прострочення виконання основного зобов'язання ТОВ «Порше Мобіліті» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. На час вчинення виконавчого напису нотаріуса кредитна заборгованість визначена повністю, що сторонами не заперечується.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Доводи касаційної скарги, за межі яких суд касаційної інстанції вийти не може і немає для цього правових підстав (стаття 400 ЦПК України), стосуються наявності підстав для стягнення «курсової різниці», оскільки курс долара до гривні з часу видачі виконавчого напису нотаріуса змінився, і необхідності нарахування відсотків та штрафних санкцій, передбачених договором, за термін після видачі виконавчого напису нотаріуса.

Наявність, у тому числі виконавчого напису нотаріуса щодо звернення стягнення на предмет застави, тобто дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке виконано у примусовому порядку через деякий час, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, а отже, строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, чи вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави, незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час вчинення таких дій вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості, звернення стягнення, чи вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154 цс 18).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що згідно з повідомленням державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 01 вересня 2016 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором перед ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 150 370 грн 92 коп. було реалізовано на прилюдних торгах державного підприємства «Сетам» предмет застави, автомобіль «Volkswagen Polo», 2012 року випуску, за 200 355 грн 95 коп., стягнуто витрати на проведення виконавчих дій, залишок коштів склав 33 947 грн 94 коп.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку про те, що відповідачем була у повному обсязі сплачена на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 24 травня 2012 року шляхом звернення стягнення на предмет застави та його продажу з прилюдних торгів.

Посилання касаційної скарги на необхідність стягнення курсової різниці, так як заборгованість відповідача у виконавчому написі нотаріуса розрахована за обмінним курсом валюти станом на 25 лютого 2015 року, а виконано його було лише 31 серпня 2016 року, безпідставні, оскільки позивач добровільно визначив заборгованість за кредитним договором для видачі виконавчого напису у гривні (а не в доларах США), що було повним розрахунком кредитної заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за відсотками. Виконання виконавчого напису нотаріуса в національній валюті позивач прийняв. Отже, підстав для стягнення «курсової різниці» немає, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 травня 2018 року справа № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79 цс 18).

Інших доводів касаційна скарга не містить.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк