АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6572/16-ц 22-ц/774/481/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 182/6572/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонний суд Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року, яке ухвалене суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі Дніпропетровської області о 16 годині 37 хвилин (відомості щодо дати складання повного судового рішення матеріали справи не містять), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на гараж.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 06.04.2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ним придбано гараж, розміром 8х3 метри, який розташований на прибудинковій території житлового будинку № 5 по пр. Трубників в м. Нікополі, про що була складена відповідна розписка від імені продавця ОСОБА_2 за участю двох свідків.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу гаражу, позивач просив суд: визнати дійсною угоду купівлі-продажу гаражу, розміром 3х8 метри, розташованого на прибудинковій території житлового будинку № 5 по пр. Трубників, в м. Нікополі згідно розписки від 06 квітня 2015 року та визнати за ним право власності на гараж, розміром 8х3 м, розташований на прибудинковій території житлового будинку № 5 по пр. Трубників в м. Нікополі.

Рішенням Нікопольського міськрайонний суд Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що судом не було прийнято до уваги того, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору та відбулося його повне виконання, а оформлення права власності не відбулося з незалежних від позивача причин. Крім того, позивач зазначає, що відповідач надала суду заяву, у якій просила задовольнити позовні вимоги, однак суд її не врахував.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_3.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 60, 61), в судове засідання не з'явилися та про причини своєї неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом під час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваної ухвали перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 квітня 2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 1 500 грн. за продаж гаражу, розміром 8х3 метри, розташованого на прибудинковій території житлового будинку № 5 по пр. Трубників у м. Нікополі, про що, у присутності двох свідків, було складено відповідну розписку (а.с.3).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на гараж, суд першої інстанції виходив з того, що правила ч. 2 ст.220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення такого правочину, відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України, повязується з державною реєстрацією, а тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін прав і обовязків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку визначеному законом і є непорушним.

За загальними положеннями вимог цивільного законодавства за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Положеннями ч.2 ст. 220 ЦК України передбачена можливість суду визнати дійсним договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, у разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

В абзаці 2 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», розяснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Таким чином, спірний договір купівлі-продажу в силу ст. 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, а тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-49цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, на момент ухвалення рішення суду була обов'язковою для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору та відбулося його повне виконання, а оформлення права власності не відбулося з незалежних від позивача причин, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо законності прийнятого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги заяву відповідача ОСОБА_2, яка просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, як зазначено вище, правові підстави для визнання укладеною угоди купівлі-продажу нерухомого майна у судового порядку відсутні, а положення ст. 174 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, надають суду право ухвалити рішення про задоволення позову у разі його визнання відповідачем лише у випадку, якщо визнання позову відповідачем не суперечить закону.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонний суд Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 26 квітня 2018 року.

Головуючий:

Судді: