Провадження №2/389/538/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 листопада 2018 року Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Тьор Є.М.,

за участю секретаря судового засідання - Пахути Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні упорядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Вимоги обґрунтувала тим, що є власником будинку АДРЕСА_1. Будинок належить позивачеві на підставі рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2009 року. Згідно реєстраційного посвідчення право власності на вказаний будинок зареєстроване за ОСОБА_1 та здійснений запис в реєстрову книгу № 1873/17, номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 24707868 від 08 грудня 2009 року. За вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з 2016 року ОСОБА_3. Реєстрація відповідача чинить позивачеві певні труднощі у розпорядженні будинком, добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, місце його знаходження не відоме, зв'язку з ним ніякого немає. Вказані обставини і стали підставою для подання даного позову до суду.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, зареєстровану за вх. №13893/18 від 16.10.2018, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просить розглянути у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Поважність причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подано.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 24707868 від 08 грудня 2009 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, відповідно до рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2009 року і висновку про технічний стан будівельних споруд від 25 листопада 2009 року № 137/09, затверджений рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 08 грудня 2009 року № 128. Право власності зареєстроване в Знам'янському міжміському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації 08 грудня 2019 року за № 1873/17 (а.с.6-8).

Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області від 19.06.2018 № 1175 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, однак за вказаною адресою не проживає з 2016 року по теперішній час (а.с.5).

Зі змісту позову вбачається, що реєстрація місця проживання відповідача чинить перешкоди позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, на власний розсуд.

Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачу у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За правилом ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника жилого будинку, квартири, належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, за змістом якої членами сім'ї є подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарства.

Відповідно до ст.72 ЖК України, особа втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, тобто за нею зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача з 2016 року і дана обставина підтверджена матеріалами справи, місце проживання відповідача не відоме.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо втрати відповідачем права на користування належним позивачу будинком АДРЕСА_1, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним та документально підтверджений судовий збір за подання даного позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141, 223, 263-265, 280-282, 284, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1,в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп..

Заочне рішення може бути переглянуто Знам'янським міськрайонним судом Кіровоградської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.15 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3 остання відома адреса місця проживання АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя Знам'янського міськрайонного суду

Кіровоградської області Є.М.Тьор