Справа № 289/256/18
Номер провадження 2/289/377/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2018 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Невмержицького І.М.,

при секретарі - Шуба В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кичкирівського старостинського округу, Радомишльської міської ради Радомишльського району, Житомирської області, про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті дядька та тітки позивачки, залишилось спадкове майно, яке з поміж всього іншого складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» с. Кичкирі, Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 9 849,00 гривень, що належало покійній тітці, ОСОБА_2, згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0183800, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації, на підставі рішення Радомишльської РДА № 384 від 20.12.1996 року та право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» с. Кичкирі, Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 9 849,00 гривень, що належало покійному дядьку, ОСОБА_3, який помер 14.06.2004 року, згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0183799, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації на підставі рішення Радомишльської РДА № 384 від 20.12.1996 року на імя «Дудченко Іван Петрович», інших спадкоємців, які б мали право та претендували на зазначене майно немає, а тому просила суд визнати за нею право на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надіслала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, народилась 02.12.1943 року в с. Юрівка, Радомишльського району Житомирської області, на даний час зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

14 червня 2004 року у віці 81 років помер дядько позивачки, ОСОБА_3, в с. Юрівка, Радомишльського району, Житомирської області, що також підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 242921 від 14.06.2004 року, що видане виконкомом Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

Спадщину після смерті ОСОБА_3, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї прийняла сестра покійного, тобто тітка позивачки, ОСОБА_2, (що підтверджує рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.05.2007 року) шляхом постійного проживання з покійним, доглядала за будинком, обробляла земельну ділянку та сплачувала необхідні платежі, отримувала кошти за землю, тощо - даний факт підтверджує довідка № 539 від 05.07.2016 року з виконавчого комітету Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

Пізніше, 13 вересня 2006 року у віці 85 років померла тітка позивачки, ОСОБА_2, (що підтверджує вищезазначене рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07.05.2007 року) в с. Юрівка, Радомишльського району Житомирської області, що також підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 046804 від 14.09.2006 року, що видане виконкомом Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

Спадщину після смерті ОСОБА_2, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, яка зазначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї прийняла позивачка ОСОБА_1, шляхом постійного проживання без реєстрації з покійною, доглядала за будинком, обробляла земельну ділянку та сплачувала необхідні платежі, отримувала кошти за землю, тощо - даний факт підтверджує довідка № 540 від 05.07.2016 року з виконавчого комітету Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області.

До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_2, зокрема всього іншого, увійшло, а саме:

- право на земельний пай члена КСП «Світанок» с. Кичкирі, Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 9 849 гривень, що належав померлій тітці, ОСОБА_2 згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0183800, виданого на її імя на підставі рішення Радомишльської РДА № 384 від 20.12.1996 року;

- право на земельний пай члена КСП «Світанок» с. Кичкирі, Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 9 849 гривень, що належав померлому дядьку, ОСОБА_3 згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0183799, виданого на імя «Дудченко Іван Петрович» на підставі рішення Радомишльської РДА № 384 від 20.12.1996 року, яке в свою чергу фактично успадкувала покійна тітка, ОСОБА_2 однак за життя не встигла оформити на себе відповідні правовстановлюючі документи на нього.

У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Однак, набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину на земельні частки (паї) позивачка, як спадкоємиця за законом не має можливості через те, що її покійна тітка, ОСОБА_2, хоча фактично і успадкувала право на земельну частку (пай), після смерті свого брата ОСОБА_3, проте не виготовила правовстановлюючий документ на себе, крім того в її оригіналі Сертифікату на право на земельну частку (пай) відсутня дата його видачі, що в свою чергу, згідно ЗУ «Про нотаріат», є перешкодою для вчинення необхідної нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

А згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вартість земельних часток (паїв) становить 19 698,00 гривень.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відмерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15-16, 328, 1216-1218, 1261, 1277 ЦК України, ст. 131 ЗК України та керуючись ст.ст. 4-5, 19, 23, 27, 81, 95, 174-177 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кичкирівського старостинського округу, Радомишльської міської ради Радомишльського району, Житомирської області, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті тітки, ОСОБА_2, яка померла 13.09.2006 року у віці 85 років в с. Юрівка, Радомишльського району, Житомирської області

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» с. Кичкирі, Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 9 849,00 гривень, що належало покійній тітці, ОСОБА_2, згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0183800, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації, на підставі рішення Радомишльської РДА № 384 від 20.12.1996 року;

-право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» с. Кичкирі, Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 9 849,00 гривень, що належало покійному дядьку, ОСОБА_3, який помер 14.06.2004 року, згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0183799, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації на підставі рішення Радомишльської РДА № 384 від 20.12.1996 року на імя «Дудченко Іван Петрович», яке моя тітка, сестра покійного, ОСОБА_2, фактично успадкувала, однак за життя своїх спадкових прав так і не оформила.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом тридцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Суддя І. М. Невмержицький