Провадження № 2/243/303/2018
Справа № 243/9897/17
І м е н е м У к р а ї н и
28 лютого 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Кузнецова Р.В.,
при секретареві Малиновській І.Ю.,
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -
07 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 22 липня 1995 року вони із відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 червня 2017 року їх шлюб був розірваний. У вказаному рішенні судом також зазначено про відсутність майнового спору між сторонами. Позивачкою було запропоновано відповідачеві добровільно провести розділ їх спільного сумісного майна, втім останній, не бажає вирішити це питання в добровільному порядку, у звязку із чим, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом.
За час шлюбу сторони побудували житловий будинок літ-Б-2 загальною площею 79,2 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м з господарськими будівлями гаражем літ-В площею 19,5 кв.м., вбиральнею літ-Т площею 2,00 кв.м. колодязем №1, огорожею2 по вул. Набережна, 4-а в селі Тетянівка Словянського району Донецької області, вартість якого становить 216 130,00 грн.
За вказаною адресою розташований також обкладений цеглою житловий будинок літ А-1 загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 22,8 кв.м., власником якого був батько відповідача ОСОБА_4, який помер 11 липня 2001 року. Після смерті батька відповідач прийняв спадщину однак свідоцтво про право на спадщину не отримав.
13 жовтня 2009 року в спадковому будинку літ - А-1 по вул. Набережній,4-а в селі Тетянівка, виникла пожежа, в результаті якої будинок був пошкоджений, згоріла крівля та інші конструкції, у звязку із чим, він став непридатний для проживання.
Кошти, на які була зведена нова крівля вказаного будинку надала мати позивачки.
Згодом, сторони прийняли рішення, про недоцільність ремонту вказаного будинку та вирішили побудувати на зазначеній земельній ділянці також новий будинок.
Відповідач є моряком, ходив у плавання, а будівництвом нового житлового будинку та благоустроєм земельної ділянки займалась позивачка.
Таким чином, житловий будинок літ-Б-2 загальною площею 79,2 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м з господарськими будівлями гаражем літ-В площею 19,5 кв.м , вбиральнею літ-Т площею 2,00 кв.м. колодязем №1, огорожею2 по вул. Набережна, 4-а в селі Тетянівка Словянського району Донецької області, є спільною сумісною власністю відповідача та позивачки.
Крім того, в період шлюбу, сторонами були придбані також автомобіль Kia Clarus, 1998 року випуску д/н НОМЕР_1, зареєстрований на імя відповідача, вартість якого станом на день звернення позивачки до суду становить 90 000,00 грн., човен вартістю 30 000,00 грн., та підвісний мотор до човна вартістю 21 000,00 грн.
У звязку із наведеним, просила суд ухвалити рішення яким визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку Б-2, загальною площею 79,2 кв.м, житловою площею 42,4 кв.м з господарськими будівлями гаражем літ-В площею 19,5 кв.м., вбиральнею літ-Т площею 2,00 кв.м. колодязем №1, огорожею2, та на 1/2 частку земельної ділянки площею 397,50 кв.м. розташованих по вул. Набережна, 4-а в селі Тетянівка Словянського району Донецької області, а також стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля Kia Clarus, 1998 року випуску д/н НОМЕР_1, в розмірі 45 000,00 грн, 1/2 частину вартості човна в розмірі 15 000,00 грн., та 1/2 частину вартості підвісного мотору до човна в сумі 10 650,00 грн, визнавши право власності на автомобіль Kia Clarus, 1998 року випуску д/н НОМЕР_1, на човен та на підвісний мотор за відповідачем.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали та не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:
1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;
2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3, будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
З огляду на викладене, оскільки відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання, повторно не зявився у судове засідання, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.
Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 червня 2017 року у цивільній справі № 236/1509/17, шлюб укладений 22 липня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний (а.с. 6,7-8).
Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 грудня 2009 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-6382, відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем майна свого батька ОСОБА_4, який помер 11 липня 2001 року. Спадкове майно, на яке видане вказане свідоцтво складається з: будинку за № 4-А розташованого по вулиці Набережна у с. Тетянівка, Словянського району Донецької області на земельній ділянці. На цій земельній ділянці розташований житловий будинок А-1, дерево обкладене цеглою, загальною площею - 51,8 кв.м., в тому числі житловою площею - 22,8 кв.м., а також надвірні побудови: вбиральня - Б, колодязь - 1, огорожа - 2, який належав померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою словянською державною нотаріальною конторою від 24 грудня 1988 року за реєстровим № 1605, та зареєстрованого у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно БТІ м. Словянська Донецької області за реєстраційним номером: 29061275 в реєстрову книгу за № 5 за реєстровим № 843 від 03 грудня 2009 року (а.с. 9).
08 січня 2010 року відповідачем ОСОБА_3 на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 грудня 2009 року, було проведено реєстрацію свого права власності на будинок 4-А розташований по вул. Набережна с. Тетянівка Словянського району Донецької області, в КП «БТІ» м. Словянськ, що підтверджується витягом КП «БТІ» № 24992128 від 08 січня 2010 року, де власником будинку зазначений ОСОБА_3 (а.с. 10).
Згідно із актом про пожежу від 14 жовтня 2009 року та постановою про порушення кримінальної справи від 16 жовтня 2009 року, 13 жовтня 2009 року в будинку літ - А-1 розташованому по вул. Набережній, 4-А в с. Тетянівка Словянського району Донецької області, виникла пожежа, в результаті якої, зокрема, була знищена покрівля будинку (а.с. 11,12).
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 85410573 від 20 квітня 2017 року, за відповідачем ОСОБА_3 з 14 квітня 2017 року зареєстроване право власності на житловий будинок А-1, загальною площею - 51,8 кв.м., житловою площею - 22,8 кв.м. та на житловий будинок Б-2, загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Тетянівка, вул. Набережна, будинок 4-А.
Складові частини обєкта нерухомого майна: гараж В, вбиральня Т, колодязь 1, огорожа 2 (а.с. 14, 14 з.б.).
Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, ринкова вартість обєкта оцінки, а саме: житлового будинку Б-2, загальною площею 79,2 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: гараж В, вбиральня Т, колодязь 1, огорожа 2, розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Тетянівка, вул. Набережна, будинок 4-А, становить 216 130,00 грн. (а.с. 16, 16 з.б.).
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Kia Clarus, 1998 року випуску д/н НОМЕР_1, колір бежевий, він зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 20).
Згідно із договором купівлі-продажу № 46 від 22 квітня 2015 року, відповідачем ОСОБА_3 за 23 500,00 грн. був придбаний човен 5L320 (а.с. 23).
Згідно із товарним чеком ВОП ОСОБА_5 та договором купівлі-продажу № 6/4 від 28 квітня 2016 року, 28 квітня 2016 року відповідачем ОСОБА_3 за 21 300,00 грн. був придбаний підвісний човновий двигун Mercury F4М S№ OR 660248 (а.с. 21,22).
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.
Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сімї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 Кодексу встановлено, що сімя створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сімєю.
Рівність прав і обовязків у шлюбі та сімї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. (стаття 60 Сімейного Кодексу України).
Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно із якою, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У ст. 68 СК України зазначається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 19постанови«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті106,107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2ст. 72 СК). Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст.71 СК, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (ч. 2 ст. 364 ЦК). При цьому відповідно до ч. 3 ст.71 СК, речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. (Постанова Верховного суду України від 11 березня 2015 року по справі № 6-21 цс15).
Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України ( Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2012 року № 17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 61 Сімейного Кодексу України)
Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно із частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
В судовому засіданні встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і такої домовленості між ними не існує, шлюбний договір між ними не укладався.
Способи та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України.
Так, відповідно до цієї статті, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
В п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення части 4,5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом ( ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Отже, якщо неподільна річ не може бути реально поділений між подружжям, а інший з подружжя не згодний отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію, та відповідно, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Згідно із ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із вимогами ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За змістом п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки.
Також, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки 1/2 частину вартості транспортного засобу - автомобіля Kia Clarus, д/н НОМЕР_1, 1998 року випуску, колір бежевий, що становить 45 000,00 грн., 1/2 частину вартості човна 5L320, що становить 11 750,00 грн., та 1/2 частину вартості підвісного човнового двигуна Mercury F4М S№ OR 660248, що становить 10 650,00 залишивши вказані обєкти у власності відповідача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого.
Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду із даним позовом, позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 2 506 грн. 70 коп. (а.с. 1).
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя повністю задоволені, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 506 грн. 70 коп.
На підставі наведеного, керуючись, ст.ст. 60, 63, 69, 70,71, 74 СК України, ст.ст. 15, 16, 25, 328, 364, 372, 368, 392, ЦК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, 259, 263 265, 273, ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.
Визнати транспортний засіб - автомобіль Kia Clarus, д/н НОМЕР_1, 1998 року випуску, колір бежевий, човен 5L320, та підвісний човновий двигун Mercury F4М S№ OR 660248, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Провести розподіл транспортного засобу - автомобіля Kia Clarus, д/н НОМЕР_1, 1998 року випуску, колір бежевий, човна 5L320, та підвісного човнового двигуна Mercury F4М S№ OR 660248, які є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишивши транспортний засіб - автомобіль Kia Clarus, д/н НОМЕР_1, 1998 року випуску, колір бежевий, човен 5L320, та підвісний човновий двигун Mercury F4М S№ OR 660248, у праві власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, 1/2 частку вартості автомобіля Kia Clarus, д/н НОМЕР_1, 1998 року випуску, колір бежевий в сумі - 45 000 (сорок пять тисяч) грн. 00 коп., 1/2 частку вартості човна 5L320 в сумі - 11 750 (одинадцять тисяч сімсот пятдесят) грн. 00 коп., та 1/2 частку вартості підвісного човнового двигуна Mercury F4М S№ OR 660248 в сумі 10 650 (десять тисяч шістсот пятдесят) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в сумі 2 506 (дві тисячі пятсот шість) грн. 70 коп.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Словянського
міськрайонного суду ОСОБА_6