Ухвала

31жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 748/322/16-ц

провадження № 61-13935св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - Сокуренко Наталія Вікторівна,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області та у складі судді Майбороди С. М. від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року в складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Скрипки А. А., Шевченка В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 березня 2012 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 2 000,00 грн зі сплатою 36 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_3 умови кредитного договору належним чином не виконував і допустив утворення заборгованості, яка станом на 30 листопада 2015 року становить 16 501,53 грн, у тому числі: 1 755,87 грн заборгованості за тілом кредиту, 10 533,68 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 2 950,00 грн заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 761,98 грн штрафу (процента складова).

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором станом на 30 листопада 2015 року у розмірі 16 501,53 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що не може вважатися належним і допустимим доказом наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок боргу за період з 05 квітня 2012 року по 30 листопада 2015 року по рахунку № НОМЕР_1, оскільки банком не надано доказів, які підтверджують волевиявлення ОСОБА_3 на укладення іншого договору на користування рахунком з 05 квітня 2012 року № НОМЕР_1, оскільки є лише один договір укладений 23 березня 2012 року на отримання лише однієї платіжної картки.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що кредитний договір від 23 березня 2012 року був укладений ОСОБА_3 на отримання лише однієї платіжної карти, а тому не можна вважати належним та допустимим доказом розрахунок боргу за період з 05 квітня 2012 року по 30 листопад 2015 року за іншою платіжною картою № НОМЕР_1, оскільки ОСОБА_3 не висловив своєї письмової згоди на отримання другої платіжної карти, а посилання банку на пункт 2.1.1.2.9. Умов та Правил надання банківських послуг не можна визнати обґрунтованим, тому що зазначені Умови та Правила ОСОБА_3 не підписував, письмові докази ознайомлення його з їх змістом відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черннігівської області від 25 травня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 було надано кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку № НОМЕР_2 строком дії якої становив до 30 листопада 2015 року, в подальшому ОСОБА_3 було видано додаткову кредитну картку № НОМЕР_1 з тим самим строком дії до 30 листопада 2015 року, яка також була видана для обслуговування кредитного ліміту за кредитним договором від 23 березня 2012 року, що підтверджується випискою про рух коштів та не заперечувалося ОСОБА_3 Ураховуючи зазначене, банк звернувся до суду 16 лютого 2016 року в межах строку позовної давності, оскільки кредитний договір діяв до 30 листопада 2015 року.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана ОСОБА_3 23 березня 2012 року, між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна» (а.с. 9).

Про відкриття та використання карткового рахунку № НОМЕР_2 і користування платіжною карткою ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечувалося.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 30 листопада 2015 року становить 16 501,53 грн, у тому числі: 1 755,87 грн заборгованості за тілом кредиту, 10 533,68 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 2 950,00 грн заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 761,98 грн штрафу (процента складова).

В довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнка ОСОБА_3 (картрахунок НОМЕР_2 від 23 березня 2012 року) зазначено, що строк дії картки встановлено до 11/15, а зміна кредитного ліміту відбувалася 5 разів: 23 березня 2012 року - кредитний ліміт 300,00 грн. (встановлення кредитного ліміту), 23 березня 2012 року - кредитний ліміт 500,00 грн. (збільшення кредитного ліміту), 17 липня 2012 року - кредитний ліміт 2 000,00 грн. (збільшення кредитного ліміту), 28 січня 2013 року - кредитний ліміт 1 760,00 грн (зниження кредитного ліміту), 08 лютого 2013 року - кредитний ліміт 1 760,00 грн (встановлення кредитного ліміту) (а.с.8).

Відповідно до виписки банкуза період з 25 березня 2012 року по 29 лютого 2016 року витрати ОСОБА_3 по картці№ НОМЕР_2 складають - 17 714,71 грн, а по картці НОМЕР_1 - 4 448,39 грн (а.с. 76-82).

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 61-5918сво18 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»до ОСОБА_6про стягнення заборгованостіза кредитним договором, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, зокрема, що Умови надання кредиту фізичним особам існували при укладенні договору, й у заяві позичальника, яку він власноручно підписав, зазначено, що він ознайомлений з такими Умовами та згодний з ними; Умови є складовою кредитного договору, оскільки разом із заявою позичальника та Тарифами банку визначають умови кредитного договору.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 748/322/16-ц до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк