Справа № 524/4841/17
Провадження № 2/524/213/18
18 квітня 2018 року м. Кременчук
Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
Головуючого судді Андрієць Д.Д.
за участю секретаря Воблікової І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України, третя особа Кременчуцька об'єднана технічна школа Товариства сприяння обороні України про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
В судове засідання позивач не зявився, від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В своїй заяві представник позивача вказав, що позов підтримує та просить задовольнити. Також просив врахувати те, що відповідачем було добровільно сплачено 8500 грн в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав суду заперечення в яких зазначив, що позивачем не було вказано номер карткового рахунку на який відповідач мав би перерахувати кошти. Вважає, що належні йому кошти позивач не отримує з власної волі. Зазначив, що Кременчуцька об'єднана технічна школа Товариства сприяння обороні України є самостійною юридичною особою з власними рахунками та балансом.
Третя особа - Кременчуцька об'єднана технічна школа Товариства сприяння обороні України в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази приходить до наступного.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно ст.2 Кодексу законів про працю України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.
Судом встановлено, що 29.01.2015 між Полтавською обласною організацію Товариства сприяння обороні України та ОСОБА_1 було укладено контракт, відповідно до умов якого ОСОБА_1 був призначений на посаду директора Кременчуцької об'єднаної технічної школи Товариства сприяння обороні України.
25.01.2016 Полтавською обласною організацію Товариства сприяння обороні України видано наказ №70-ос про звільнення з посади директора Кременчуцької об'єднаної технічної школи Товариства сприяння обороні України із займаної посади 30.11.2016 до закінчення терміну дії контракту на підставі п.6.4 укладеного контракту від 29 січня 2016 року за п.8 ст.36 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до вимог частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Крім того, за правилами частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому відсутність фінансування та грошових коштів у підприємства, установи, організації не позбавляє його обов'язку з виплати належних працівникові грошових коштів, та не звільняє від відповідальності за невиконання цього обов'язку.
У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, обов'язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця.
З огляду на те, що відповідач не виконав свій обов'язок щодо проведення розрахунку з позивачем в день його звільнення, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
При визначені сум, які підлягають стягнення на користь позивача суд враховав те, що 13.04.218 відповідачем було частково погашено заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 8500 грн. Вказане підтверджується наданою позивачем довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.04.2018 №TH72I4NVSVAD7VAM.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок).
З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).
Також, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Полтавської обласної організації Товариства сприяння обороні України, третя особа Кременчуцька об'єднана технічна школа Товариства сприяння обороні України про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць