Справа № 364/636/17
Провадження № 2/364/107/18
26.04.2018 р. Володарський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Макаренко Л.А.,
при секретарі судового засідання Кулинич Г.І.,
сторони не зявилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк»)
про стягнення заборгованості,
До Володарського районного суду Київської області 30.05.2017 р. надійшла позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з вимогою стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість у розмірі 15 065,18 доларів США заборгованості за кредитним договором від 02.04.2008 р. № 38-32/21, яка складається з такого:
8 911,66 доларів США сума заборгованості за кредитом;
6 153,52 доларів США сума заборгованості за відсотками.
На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначив, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», надалі перейменоване в ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту від 02.04.2008 р. № 38-32/21, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 14 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних. Позивач свої зобовязання за зазначеним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві грошові кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки. Проте Відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті за станом на 13.04.2017 р. має прострочену заборгованість на загальну суму 15 065,18 доларів США, що складається з наведених вище сум заборгованості за кредитом та відсотками.
Ухвалою суду від 28.11.2017 р. позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було залишено без розгляду; постановою Апеляційного суду Київської області від 29.01.2018 р. зазначена ухвала суду першої інстанції скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. № 2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017 р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Після надходження справи до Володарського районного суду Київської області справу ухвалою суду від 15.02.2018 р. призначено до судового розгляду на 15.03.2018 р., відкладене на 04.04.2018 р. за клопотанням представника Позивача та на 26.04.2018 р. через неявку Відповідача.
У судове засідання 26.04.2018 р. представник Позивача не зявилася, про дачу, час і місце розгляду справи повідомлена, подала до суду 04.04.2018 р. клопотання з проханням справу слухати без її участі, надавши суду на виконання ухвали суду від 15.02.2018 р. для дослідження оригінали документів, копії яких додано до позовної заяви, а також висловивши відсутність заперечень щодо винесення заочного рішення у разі неявки Відповідача (а.с. 133).
Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України).
Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату, час і місце проведення засідання повідомлений в порядку частини одинадцятої статті 128 шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 135, 136), оскільки протягом розгляду справи в суді судові повістки, що направлялися за адресою його зареєстрованого місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24) поверталися без вручення з поштовими повідомленнями «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 45, 55, 56, 67, 68, 79, 104, 116).
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово у заяві представника Позивача, поданої до суду 21.06.2017 р. разом із заявою про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 37), а також у заявах від 22.08.2017 р. (а.с. 60) та від 04.04.2018 р. (а.с. 133), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, суд, вирішуючи справу, виходить з такого.
Судом встановлено, що сторони 02.04.2008 р. уклали договір кредиту за № 38-32/21 (а.с. 4-7), за умовами якого Відповідач отримав кредит на суму 14 000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних та комісій, в розмірі і в порядку, визначених у Додатку № 1 до цього договору, що є його невідємною частиною (пункт 1.1 Договору). При цьому у пункті 1.1.1 визначено графік погашення Відповідачем кредиту, починаючи з 20.05.2008 р. щомісячно до 20 числа кожного місяця. Кредит надавався Відповідачеві на споживчі потреби (пункт 1.2 Договору). Пунктом 1.3 Договору визначено майно, яке Відповідач передав в іпотеку Позивачеві в якості забезпечення виконання своїх зобовязань щодо погашення кредиту. Крім того, 20.10.2008 р. сторони уклали додаткову угоду до зазначеного кредитного договору, збільшивши процентну ставку до 15 % річних (а.с. 9).
За умовами пункту 3.3.8 Договору кредиту від 02.04.2008 р. № 38-32/21 Відповідач (позичальник) зобовязався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1, 2.4 цього Договору.
Як встановлено судом з наявних матеріалів справи ПАТ «Укрсоцбанк» (Позивач) на виконання умов укладеного з Відповідачем договору свої зобовязання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши Відповідачеві кредитні кошти в розмірі 14 000,00 доларів США, що підтверджено заявою на видачу готівки на вказану суму, з відміткою про отримання коштів (а.с. 13). Проте Відповідач не виконує взятих на себе зобовязань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки і порядку, визначених договором. У звязку з наведеним Відповідач за станом на 13.04.2017 р. має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 15 065,18 доларів США, що складається із:
8 911,66 доларів США суми заборгованості за кредитом;
6 153,52 доларів США суми заборгованості за відсотками.
Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема: копією згаданого договору кредиту (а.с. 4-7) і наданим Позивачем оригіналом цього договору для дослідження судом; копією додаткової угоди від 20.10.2008 р. № 1 про внесення змін до Договору кредиту від 02.04.2008 р. № 38-32/21 (а.с. 9) і наданим для дослідження оригіналом цієї додаткової угоди; копією заяви про видачу готівки від 03.04.2008 р. № 32 (а.с. 13); копією вимоги Позивача до Відповідача про усунення порушень від 16.05.2017 р. № 845/усб (а.с. 14); копією довідки Позивача про перерахування коштів за станом на 13.04.2017 р. (а.с. 16).
Відповідно до частини першої статті 509, частини першої статті 525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
За визначенням частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України також встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з вимогами статті 526, частини першої статті 527, частини першої статті 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.
Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання (частина друга статті 615 ЦК України).
Зважаючи на усе викладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що Відповідач порушив умови кредитного договору від 02.04.2008 р. № 38-32/21 та не виконав взяті на себе зобовязання, відтак позовна заява є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.
Водночас, вирішуючи питання щодо права Позивача вимагати повернення кредиту в іноземній валюті (долари США), суд виходить з такого.
За визначенням статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статями 47, 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується.
Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з положеннями статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. На сьогодні такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», яким визначено можливість здійснення операцій з валютними цінностями.
У звязку з цим стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо саме вона надавалась за договором і Позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки вони є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.
При цьому предметом розгляду і дослідження в даній цивільній справі є кредитний договір, укладений сторонами 02.04.2008 р. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.
Наведені висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 р. у справі № 6-145цс14, від 16.09.2015 р. у справі № 6-190цс15, постанові Верховного Суду від 23.04.2018 р. № 569/1239/15-ц, що відповідно враховуються судами при застосуванні відповідних норм права.
Крім того, на підставі імперативних приписів частин першої, другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача 5 969,75 грн. судових витрат за сплачений судовий збір.
Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.
Копію заочного рішення суду направити сторонам.
Заочне рішення суду може бути переглянуте Володарським районним судом Київської області за письмовою заявою Відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд заочного рішення подається в письмовій формі та повинна відповідати вимогам статті 285 ЦПК України.
Заочне рішення суду може бути оскаржено Позивачем до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення (частина друга статті 288, частина перша статті 354, підпункти 8, 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України).
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо протягом цього строку не було подано заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Л.А. Макаренко