Провадження №2/155/632/18
Справа №155/824/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2018 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Чонки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на її утриманні.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що вона 01 лютого 2018 року розірвала шлюб з відповідачем. В даному шлюбі в них народилося двоє дітей дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним, вихованням дітей не цікавиться. Позивач самостійно не в змозі утримувати двоє дітей, оскільки витрати постійно зростають. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою від 04 червня 2018 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Вищевказану ухвалу судді відповідач отримав 09 червня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Станом на 04 липня 2018 року відзив на позов від відповідача до Горохівського районного суду Волинської області не надійшов, однак останній скерував письмову заяву в якій позов визнав повністю.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.ст.1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику ОСОБА_3, як джерело права.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області стверджується, що сторони по справі розірвали свій шлюб 01 лютого 2018 року. Вказане рішення суду набрало законної сили 02 березня 2018 року (а.с. 4).

В даному шлюбі народилося двоє дітей дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 5-6).

Судом встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а малолітні діти перебувають на утриманні матері ОСОБА_1, що стверджується довідкою Смолявської сільської ради Горохівського району Волинської області №314 від 11 травня 2018 року. Відповідач свого обовязку утримувати дітей не виконує, проживає окремо.

Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

А відповідно до ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Сімейним кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітніх дітей про їх стан здоровя, їх дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно та у відношенні відповідача, а саме, що він не має інших утриманців, фізично здоровий, обставин щодо себе, які б мали бути судом враховані при розгляді справи, суду не повідомив і приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який перебуває на її утриманні в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, згідно ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

А тому, суд повністю задовольняє позов і стягує аліменти на утримання дітей саме у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін і їх дітям, відповідає вимогам СК України та Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей в межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 141, ч.4 ст.206, ст.ст.247, 258, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, на підставі ст.ст.141, 180, 181, 182, 184 СК України, Постановою Пленуму Верховного ОСОБА_1 України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які перебувають на її утриманні, щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 травня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, з урахуванням індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1 в дохід держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судового збору.

Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення в частині суми місячного платежу допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду Чонка В.В.