АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/1317/17 22-ц/774/581/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 171/1317/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, яке ухвалене суддею Семеновою Н.М. у м. Апостолове Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначила, що 09 червня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, який є громадянином Федеративної Республіки Нігерія. Шлюб було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. Спільних дітей від шлюбу не мають.

Посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного, просила розірвати шлюб із відповідачем.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований 09 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, за реєстровим номером №1221 - розірвано.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Послався на те, що суд в порушення ч.1 ст.111 СК України, не надав подружжю строку для примирення, віднісся формально до розгляду справи, не з'ясував дійсні причини подання позову та обставини життя, не врахувавши, що позов було подано після сварки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась і про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Відповідач по справі ОСОБА_2, будучи завчасно (02 лютого 2018 року) належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 75), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 червня 2015 року укладено шлюб між громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та громадянином Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 09 червня 2015 року (а.с.13).

Сторони від шлюбу малолітніх, неповнолітніх дітей не мають.

Також судом встановлено, що подружні стосунки сторони фактично припинили, сумісно не проживають.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для розірвання шлюбу між сторонами, оскільки вони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, у позивача відсутнє волевиявлення щодо підтримання подальших сімейних відносин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно ст. 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що сторони подружніх та сімейних відношень не підтримують, спільного господарства не ведуть, родина розпалася, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, з чим погоджується колегія суддів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо не надання строку для примирення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З аналізу ст. 111 СК України вбачається, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Диспозитивність норми підкреслюється і у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

Також п.10 вищевказаної Постанови передбачене ч.1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява відповідача ОСОБА_2 від 08.09.2017 року про розгляд справи у його відсутність і в якій вказує про те, що він не заперечує проти розірвання шлюбу і просить строк на примирення не надавати ( а.с.27)

Крім того, колегія суддів зазначає, що на день розгляду справи апеляційний судом минуло більше 6 місяців з моменту пред'явлення позову, однак сторони за цей період часу примиритись не змогли. Будь-яких належних доказів спроби примирення з боку відповідача суду надані не були.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано не застосував норми ст. 111 СК України щодо надання подружжю строку на примирення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв'язку з чим воно повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2018 року.

Головуючий:

Судді: