Справа №203/4027/17
Провадження №2/0203/265/2018
05.02.2018 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католік яна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
-представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
26 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.09.2015 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США, зобовязавшись повернути їх до 16.09.2016 року. Відповідач не виконує свої зобовязання за укладеним договором, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у сумі 20 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення, інфляційні в сумі 86 750,91 грн., 3% річних у сумі 17 311,72 грн., компенсацію витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн. та компенсацію судових витрат у сумі 6 450,00 грн. (а.с.а.с. 2 5, 18).
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.
Відповідач до суду не зявився, звернувшись з клопотанням про визнання позову і розгляд справи за його відсутності. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Ухвалою суду від 05.02.2018 року визнання відповідачем позову прийнято судом.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом було встановлено, що 17.09.2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у позику 20 000,00 доларів США строком до 16.09.2016 року. На підтвердження передачі коштів відповідач склав розписку (а.с. 6).
Дотепер відповідач борг не повернув.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини.
Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором.
За укладеним договором позики позивач передав відповідачеві 20 000,00 доларів США, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні статті 1046 ЦК, було укладено.
Дотепер отримані кошти не повернуто, тому відповідач зобовязаний повернути позивачеві позику в сумі 557 389,24 грн. відповідно до наступного розрахунку:
20 000,00 х 27,869462 = 557 389,24, де:
-20 000,00 заборгованість за договором позики у доларах США;
-27,869462 курс долара США до гривні, встановлений Національним банком України, станом на 02.02.2018 року.
За правилами, встановленими частиною першою статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму згідно зі статтею 625 цього Кодексу.
Частиною другою статті 625 ЦК передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.
Як вбачається зі змісту укладеного договору, до нього не було включено положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобовязання, отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних є також обґрунтованою й підлягає задоволенню.
Три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобовязань за договором позики складає 18 233,50 грн. відповідно до наступного розрахунку:
(557 389,24 х 3% ? 365) х 398 = 18 233,50, де:
-557 389,24 заборгованість за договором позики;
- 365 кількість днів у році;
- 398 кількість календарних днів від 16.09.2016 року по 18.10.2017 року.
Утім, ураховуючи те, що позивач у заявленому позові просить суд стягнути з відповідача три відсотки річних в іншій сумі, керуючись принципом диспозитивності, суд вважає за необхідне стягнути лише 17 311,72 грн.
У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню компенсація понесених судових витрат у сумі 5 747,00 грн. пропорційно задоволеній частині позову (а.с. 1).
Що стосується вимоги позивача про відшкодування йому витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн., то суд при цьому виходить з такого.
За змістом частини першою статті 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею першою Закону України від 20.12.2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, у яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд критично ставиться до наданих позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу документів (договір про надання правової допомоги від 05.05.2015 року, розписка про отримання винагороди від 18.10.2017 року), оскільки надана розписка не є за своїм змістом ані квитанцією до прибуткового касового ордера, ані платіжним дорученням, ані іншим банківським документом чи касовим чеком. Крім того, позивачем не було надано суду й докладного погодинного розрахунку вартості наданих послуг.
Ураховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17 вересня 2015 року в сумі 557 389,24 грн., три відсотки річних у сумі 17 311,72 грн., компенсацію судових витрат у сумі 5 747,00 грн., разом 580 447,96 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне заочне рішення складено 05 лютого 2018 року.
Суддя М.О. Католікян