Справа № 361/1574/17 Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1042/18 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 43 22.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2018 року Апеляційний суд Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Березовенко Р.В., Журби С.О., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та вселення у жиле приміщення,

В С Т А Н О В И Л А :

10 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із названим позовом, де просила,

усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_3 шляхом зобов'язання відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкод в користуванні цим об'єктом нерухомого майна, надати ключі від квартири,

вселити її у вказану квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вказана квартира ( яка являє собою виділену частину будинку ) належить їй та відповідачці на праві спільної часткової власності в порядку спадкування після смерті її сина і чоловіка відповідача.

Вона спадщину прийняла і отримала свідоцтво про право на спадщину та бажає жити в даному жилому приміщенні.

Крім того, позивач зареєстрована на постійне місце проживання в ньому, хоча останні роки жила у іншому будинку - АДРЕСА_4 за вказаною адресою.

В спірній квартирі живе відповідач з сином, заперечуючи проти її проживання, не пускає її у житлове приміщення, не дає ключів від нього, чим порушує її право власності.

В обґрунтування вселення у дану квартиру позивач послалась і на те, що дана квартира є більш пристосованою і зручною для проживання особи похилого віку, квартира тепліша, має меншу площу, і тому менші комунальні платежі.

При цьому, з метою вирішення спору, пропонувала відповідачу переселитись у будинок АДРЕСА_4 ( де зараз живе вона ), який є більший і більше би підійшов для проживання.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_3 надати їй ключі від квартири,

вселено ОСОБА_3 у вказану квартиру АДРЕСА_2.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач має право власності на вказану квартиру і належна їй частка не є малозначною чи несуттєвою і тому має право користуватись даною квартирою, в тому числі мати до неї вільний доступ, право проживати в цій квартирі.

Сам той факт, що позивач має також і інше майно ( частину у іншому будинку АДРЕСА_4, так само як і відповідач та її син ), не припиняє права власності, права користування і права володіння по відношенню до вказаної квартири та не є підставою для обмеження у праві користування спірною квартирою.

Враховуючи, що фактично відповідач створює перешкоди позивачці у проживанні в даній квартирі, то суд погоджується з тим, що такі перешкоди слід усунути.

Суд вважає доведеним і частково підтвердженим самим відповідачем та не спростованим іншими доказами той факт, що на даний час є перешкоди для позивача у проживанні у вказаній квартирі, і такі перешкоди для неї створює відповідач.

Тому позов в цій частині обґрунтований.

Таким чином, права позивача порушені відповідачем, і такі порушені права підлягають судовому захисту у спосіб, про який просить позивачка - шляхом її вселення у вказану квартиру.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право на спадщину від 08 квітня 2000 року належить на праві власності 16/25 частин жилого будинку по АДРЕСА_5, в рівних частках, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 ( а.с. 7 ).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Після його смерті спадкоємцями першої черги є сторони по справі та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 44, 45 ).

08 вересня 2016 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину після смерті сина на 16/150 частин житлового будинку по вулиці АДРЕСА_6

Інші спадкоємці свідоцтва про право власності на 32/150 частин житлового будинку не отримали ( а.с. 8 ).

Встановлено судом, що визнається і сторонами, вказане спадкове майно по АДРЕСА_7 загальною площею - 64,7 кв.м. і житловою - 30,6 кв.м. ( а.с. 7, 38-41 ).

Решта частина будинку АДРЕСА_8 належить іншій особі, права та інтереси якої зазначеним позовом не зачіпаються.

При цьому, зареєстрованим постійним місцем проживання позивача є адреса: АДРЕСА_9 тобто адреса даної квартири.

Фактично ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_10.

Відповідач із неповнолітнім сином зареєстрована і проживає у спірному жилому приміщенні ( а.с. 24 ).

Зазначені обставини, визнаються учасниками справи.

При цьому, ОСОБА_3 неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з проханням добровільно усунути перешкоди в користуванні спірним будинком ( а.с. 9, 10, 11-12 ).

Однак, сторони не досягли згоди з цього приводу, у зв'язку з чим позивач 10 березня 2017 року звернулася до суду з даним позовом ( а.с. 1-4 ).

На підтвердження своїх позовних вимог надала суду акт обстеження житлово-побутових умов від 24 липня 2017 року, складеного депутатом - ОСОБА_7, про те, що відповідач не пустила її до будинку, посилаючись на вечірню годину ( а.с. 34 ).

За таких обставин, та на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 317, 319, 321, 356, 358, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову на підставі зазначених доказів по справі.

При цьому, ним дана належна оцінка доказів по справі, зокрема і поясненням свідків, зокрема, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, та ОСОБА_12, у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 13 Конституції України, Глави 23 ЦК України, ст. 3, 263 ЦПК України, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції і спростовуються зазначеними по справі доказами.

Інші доводи, викладені в апеляції, зокрема, про те, що ОСОБА_6 не зазначений, як відповідач по справі, не залучено до участі в справі орган опіки та піклування, позивач має намір продати спірний будинок, позовом погіршуються умови проживання неповнолітнього сина, позовні вимоги не підтвердженні жодним доказом, позивач обрала невірний спосіб захисту своїх прав, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою, в силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_6 не зазначений, як відповідач по справі, не залучено до участі в справі орган опіки та піклування, з точки зору суду другої інстанції, не свідчать про обгрунтованість апеляційних вимог, оскільки вимоги заявлені лише до неї і вона, у відповідності до положень чинного законодавства, є законним представником малолітньої дитини.

Окрім іншого, вселення власника частини житлового приміщення до спірного житла, на переконання апеляційного суду, не є порушенням прав та інтересів останньої та не свідчить про обгрунтованість заявлених апеляційних вимог.

При цьому, доводи відзиву ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ( а.с. 106-110 ), зокрема, про те, що вона неодноразово зверталася до відповідача з пропозиціями і листами щодо добровільного врегулювання спору та те, що ОСОБА_2 не допускає її до спірного домоволодіння, з точки зору суду другої інстанції та з врахуванням викладеного, є обґрунтованими, спростовують зазначені апелянтом доводи з цього приводу та свідчать про наявність правових підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та вселення у жиле приміщення - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Р.В. Березовенко

С.О. Журба