АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1399/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Чубай В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря Попової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Білоуса Андрія Володимировича на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 травня 2018 року у складі судді Чубая В.В. у справі за позовом ОСОБА_6 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ "КБ "ПриватБанк", Банк), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Чорнобаївський районний відділ державної виконавчої служби ( РВ ДВС) Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до Банку з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтований тим, що 09.11.2017 року Чорнобаївським РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було відкрито виконавче провадження ВП № 55102982 щодо стягнення з позивачки боргу на корить АТ "КБ "ПриватБанк" у сумі 47 399 грн. 78 коп.

Проте, вказаний виконавчий напис вчинено з численними порушеннями.

Зокрема, позивачка кредитного договору з АТ "КБ "ПриватБанк" не укладала, кредитних коштів не отримувала. Крім того, нотаріус не перевірив наявність чи відсутність спору щодо заборгованості, не пересвідчився у наявності у позивача документів, що підтверджують безспірність його вимог, не перевірив факт обізнаності відповідача з наявністю заборгованості і її визнання, а також порушив строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис.

У зв'язку з цим позивачка просила суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 травня 2018 року позов задоволено.

Виконавчий напис від 04 серпня 2017 року № 10721, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитно-заставним договором від 22 вересня 2006 року № CSJ0SE00002015 у розмірі

45599,78 гривень визнано таким, що не підлягає виконанню.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що заборгованість за виконавчим написом не є безспірною. В матеріалах справи відсутні підтвердження боржником письмової вимоги. Крім того Банк порушив трирічний строк звернення, визначений ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Рішення оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. При цьому, Банк посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Позивачка не спростувала наявність та розмір боргу перед Банком.

Крім того, Банк не порушив порядок звернення до нотаріуса з вимогою видати виконавчий напис, а також подав нотаріусу визначені законом документи для одержання виконавчого напису.

Також апелянт зазначає, що поняття «безспірність» в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не вимагає доведення розміру заборгованості. Наявність лише факту заборгованості є достатньою підставою для видачі виконавчого напису.

Висновок суду про те, що виписки банку, на підставі яких видано виконавчий напис, не є первинними документами, суперечить статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». До того ж, виписки банку віднесено до первинних документів у Переліку типових документів, що затверджені наказом Міністерства Юстиції України №578/5 від 12.04.2012 року.

Договір був укладений на невизначений термін, тому право кредитора на примусове стягнення боргу триває допоки договір є чинним. Так як договір не є виконаним, тобто не припинив свою дію, то посилання суду на сплив трирічного строку є невірним.

Крім того, висновок суду про неповідомлення боржника про претензію стягувача також не відповідає обставинам справи, оскільки нотаріус, користуючись вільною базою Укрпошти, міг це перевірити за реєстраційним номером відправлення, що міститься в копії фіскального чеку.

З огляду на викладені доводи, АТ "КБ "ПриватБанк" просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_6 подала відзив, в якому, не погоджуючись з доводами скарги, просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. 4 серпня 2017 року вчинено виконавчий напис № 10721, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» несплачену в строк заборгованості за кредитним договором від 22 вересня 2006 року № CSJ0SE00002015 у розмірі 45 599 грн. 78 коп.(а.с. 38).

При цьому строк, за який проводиться стягнення, становить 3953 дні, а саме з 22 вересня 2006 року по 19 липня 2017 року.

На підставі заяви позивача про відкриття виконавчого провадження від 23 жовтня

2017 року № 42 постановою старшого державного виконавця Чорнобаївського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гвоздя В.А. від

9 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження № 55102982 з виконання вказаного вище виконавчого напису № 10721 (а.с. 4,8).

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями нотаріусу подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування також визначається «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок ).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Таким чином, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що надані нотаріусу документи для вчинення нотаріального напису не свідчать про безспірність заборгованості позивачки.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Позивачка обрала такий спосіб захисту свого права.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року ( справа № 61-7410ск18).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 звернулась з позовом у якому зазначила, що вказаний вище кредитний договір вона з Банком не укладала та кошти в цій банківській установі не отримувала.

З наданих АТ "КБ "ПриватБанк" документів нотаріусу для одержання виконавчого напису мається письмова вимога Банку до ОСОБА_6 про усунення порушень за кредитним договором від 22 вересня 2006 року № CSJ0SE00002015 в якій останній повідомлений про необхідність повернення кредиту та сплати коштів за кредитом у повному обсязі протягом п'яти календарних днів з дати відправлення письмової вимоги.

Дані про отримання безпосередньо позивачкою вказаної вимоги в матеріалах справи відсутні.

Більше того згідно квитанції поштового відправлення вказана вимога відправлена Банком 21 липня 2017 року, а з заявою про вчинення виконавчого напису Банк звернувся 25 липня 2017 року. Тобто ПАТ КБ «Приватбанк» не тільки не переконався у отриманні його вимоги ОСОБА_6, а не витримав п'ятиденного терміну, який надав останній для повернення коштів.

Також з матеріалів справи вбачається, що у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності (з 22 вересня 2006 року по 19 липня 2017 року), тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що нотаріус при вчиненні оспореного виконавчого напису не повністю дотримався вимог вказаних вище норм Порядку вчинення нотаріальних дій, не переконався у безспірності заборгованості ОСОБА_6

З цих підстав доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і підлягають відхиленню.

Отже суд апеляційної інстанції вважає, що районним судом ухвалене законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Білоуса Андрія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2018 року.

Судді