РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2322/18

15 листопада 2018 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Костопількомунсервіс" про визнання незаконними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення з роботи та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до КП «Костопількомунсервіс» про визнання незаконним наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення з роботи та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Уточнивши позовні вимоги просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» №42/ВК від 20.06.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1П.»;

- визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» № 52/18-ОД від 13.07.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;

- визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» № 23-к від 30.07.2018 року про звільнення з роботи інженера з охорони праці ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праці Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» з 30 липня 2018 року;

- стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30 липня 2018 року по 08 листопада 2018 року в розмірі 28 487 грн. 05 коп.;

- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць;

- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позову.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили суд задоволити позовні вимоги позивача повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до КП «Костопількомунсервіс» на посаду менеджера з постачання на підставі наказу № 34-к від 11.07.2913 року.

З 23 вересня 2013 року позивача було переведено на посаду інженера з охорони праці КП «Костопількомунсерві», згідно з наказом № 55-к від 20.09.2013 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки ОСОБА_1 серії АХ № 323430 від 12.11.2010 року (а.с. 29-30).

Наказом КП «Костопількомунсервіс» № 42/ВК від 20.06.2018 року «Про притягнення до дисциплінрної відповідальності ОСОБА_1П.» ОСОБА_1 інженеру з охорони праці за не виконання службових обов'язків оголошено догану (а.с.11).

У цьому наказі зазначено, що з 1 січня 2018 року по 19 червня 2018 року інженер з охорони праці ОСОБА_1 без поважних на те причин не виконував свої посадові обов'язки, передбачені пунктом 2.1.12. посадової інструкції затвердженої Наказом № 21/15-1-ОД від 10 березня 2015 року.

Вказаний наказ позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні встановлено, що підставою винесення наказу КП «Костопількомунсервіс» № 42/ВК від 20.06.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1П.» була доповідна записка № 1 від 19.06.2018 року головного бухгалтера КП «Костопікомунсервіс» ОСОБА_4 на ім'я директора, у якій зазначено, що з 01 січня 2018 року по 19 червня 2018 року шляхові листи за вказаний період не опрацьовані (розроблені), а саме: не проводиться контроль за правильністю списання ПММ, не здійснюється контроль годин роботи мехінізмів, відповідно відсутні відомості працівників, які мають отримувати надбавку за шкідливі умови праці, в данному випадку мова йде про водіїв, які мають шкідливі умови праці, відсутні накопичувальні реєстри по кожному механізму, в даних реєстрах вказана зведена інформація щодо кількості взятого на транспортний засіб пального за місяць, кількість відпрацьованих годин механізмом та залишків пального(а.с.17).

У цій доповідній зазначено, що відповідно до посадової інструкції виконання зазначених обов'язків були покладені на інженера з охорони праці ОСОБА_1

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов'язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

У відповідності до вимог ст. 147 КЗпП підставною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є саме порушення трудової дисципліни. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності необхідно щоб був зафіксований сам факт порушення.

Аналіз вищеприведених правових норм вказує, що при прийнятті рішення про накладення дисциплінарного стягнення, власник або уповноважений орган повинен вжити заходів для всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин дисциплінарного проступку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

В своїх поясненнях від 20.06.2018 року позивач, зокрема, вказав, що зазначені головним бухгалтером в доповідній записці порушення посадових обовязків з боку позивача не передбачені його посадовою інструкцією. Щодо пункту про те, що не проводиться контроль за правильністю списання ПММ, зазначив, що не може виконувати цей пункт, оскільки не отримує даних для цього.

Однак, пунктом 2.1.12. Посадової інструкції інженера з охорони праці, затвердженої директором КП «Костопількомунсервіс» 10.03.2015 року, передбачено, що до обовязків інженера з охорони праці входить розроблення шляхових листів, відповідальність за правильність списання паливно-мастильних матеріалів згідно шляхових листів і обсягів виконаних робіт транспортними засобами.

ОСОБА_1 був ознайомлений із цією посадовою інструкцією 10.03.2015 року (а.с.15).

В своїй позовній заяві та судових засіданнях позивач та його представник наголошували на тому, що списання паливно-мастильних матеріалів, які відносяться до витрат підприємства і відповідальність за правильність такого списання є функціональними обовязками бухгалтерії підприємства (головного бухгалтера).

Вказує, що посадові обовязки інженера з охорони праці, які вказані в п. 2.1.12 посадової інструкції переплітаються з посадовими обовязками механіка підприємства, зокрема в п. 2.11 Посадової інструкції механіка (затверджена 09.01.2017 року) вказано, що механік здійснює виписку та реєстрацію шляхових листів, здачу відповідних шляхових листів в бухгалтерію.

Також, зазначав, що посадові обовязки інженера з охорони праці дублюються з посадовими обовязками виконавця робіт підприємства, зокрема згідно з п.3. 1.10 Посадової інструкції виконавця робіт (затверджена 05.01.2017 року) виконавець робіт здійснює контроль за правильним оформленням дорожніх документів, веде документацію з врахуванням обсягу виконаних робіт, часу роботи автотранспорту і механізмів, підписує шляхові листи автотранспорту за виконані роботи.

Позивач також, в обґрунтування позовних вимог зазнавав, що неодноразово наголошував керівництву підприємства, що посадові обовязки, які визначені його Посадовою інструкцією (зокрема п.2.1.12) прямо суперечать Закону України «Про охорону праці», Положенню про службу охорони праці на підприємстві та він не може виконувати такі обовязки, оскільки вони покладені на інших працівників підприємства.

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано копію листа, адресованого директору КП «Костопількомунсервіс» ОСОБА_5, від 02.07.2018 року, тобто уже після винесення спірного наказу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був ознайомлений із своє посадовою інструкцією ще 10.03.2015 року, до 02.07.2018 року ним не було подано жодного документу щодо невідповідності його посадової інструкції до норм інших нормативно-правових актів.

Окрім того, судом встановлено, що позивач займаючи посаду інженера з охорони праці КП «Костопількомунсервіс» виконував у повній мірі свої обовязки передбачені посадовою інструкцією від 10.03.2015 року, до 31.12.2017 року.

Також, позивач зазначав, що він не міг належним чином виконувати свої посадові обовязки, оскільки працівники підприємства неналежно вели та заповнювали шляхові (подорожні) листи, які надавалися інженеру з охорони праці, зокрема, шляхові листи передавалися без записаних вихідних даних витрат пального, загального пробігу автомобіля, показників спідометра.

Позивач зазначав, що він усно звертався до керівництва з цього приводу.

Однак, відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Позивачем не було надано суду доказів того, що він звертався до керівництва з того приводу, що не може належним чином виконувати свої посадові обовязки через те, що працівники підприємства неналежно ведуть та заповнюють шляхові (подорожні) листи.

Враховуючи викладене суд, приходить до висновку, що ОСОБА_1 дійсно без поважних на те причин не виконував у період з 1 січня 2018 року по 19 червня 2018 року свої посадові обовязки передбачені п. 2.1.12. посадової інструкції, затвердженої Наказом № 21/15-1-ОД від 10.03.2015 року.

ОСОБА_1 у позовній заяві також зазначав, що відповідачем, при винесенні наказу №42/ВК від 20.06.2018 року, були пропущенні строки притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки про можливі порушення трудової дисципліни було відомо з 01 січня 2018 року, оскільки в доповідній записці головного бухгалтера зазначено, що ОСОБА_1 не виконував своїх посадових обовязків з 01 січня 2018 року по 19 червня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Законодавством установлено, що днем виявлення проступку є день, коли про нього дізналася посадова особа або орган, які мають право на застосування дисциплінарного стягнення.

Як зазначалося вище, головний бухгалтер звернулася з доповідною до директора КП «Костопількомунсервіс» про невиконання ОСОБА_1 посадових обовязків 19 червня 2018 року, спірний наказ було винесено директором КП «Костопількомунсервіс» 20 червня 2018 року.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що строки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не були порушені.

За ч. 4 ст. 149 КЗпП України передбачено, що «стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку».

В пункті 31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених Постановою Держкомпраці СРСР за погодженням із ВЦРПС від 20.07.1984 року, передбачено, що «...наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення із заначенням мотивів його застосування оголошується (повідомляється) працівникові, який підлягав стягененню, під розписку у триденний строк.

Позивач у позовній заяві зазначає, що наказ №42/ВК від 20.06.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1П.» не був у встановленому порядку ознайомлений йому під розписку. При цьому, цей наказ прийнято роботодавцем під час тимчасової непрацездатності працівника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, згідно листка непрацездатності серії АДЖ № 985043, у період з 20.06.2018 року по 28.06.2018 року перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.31).

Однак в судовому засіданні було зясовано, що 20.06.2018 року ОСОБА_1 був на роботі, де вже згодом погіршилося його самопочуття і він звернувся до лікаря.

Окрім того, встановлено, що спірний наказ №42/ВК від 20.06.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1П.» був надісланий позивачу за адресою його проживання 21.06.2018 року та був ним отриманий.

Враховуючи викладене, посилання позивача та його представника на те що ОСОБА_1 не було у встановленому порядку ознайомлено з спірним наказом під розписку суд не приймає до уваги.

Згідно з ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ №42/ВК від 20.06.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1П.» є законним, прийнятим відповідно до норм чинного законодавста і при обранні виду стягнення у вигляді догани ОСОБА_1 директором КП «Костопількомунсервіс» було враховувало ступінь тяжкості вчиненого проступку, а тому позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» №42/ВК від 20.06.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1П.» до задоволення не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасувати наказу Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» № 52/18-ОД від 13.07.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», остання підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 липня 2018 року відповідачем було прийнято наказ №52/18-ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», згідно з яким ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 12).

Зі змісту цього наказу вбачається, що 13.07.2018 року встановлено факт невиконання службових обовязків інженером з охорони праці ОСОБА_1, передбачених пунктом 2.1.12. посадової інструкції, затвердженої Наказом №21/15-1-ОД від 15.03.2015 р., а саме не розробленно шляхових листів, відсутній нагляд за правильністю списання паливно-мастильних матеріалів згідно шляхових листів і обсягів виконаних робіт транспортними засобами. Зазначеним порушено вимоги ст.. 30 КзПП та а. 4.1. абз. 4 Розділу 4 Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено: акт про неподання звіту про усунення порушень трудової дисципліни, складений 13.07.2018 року о 14:10, доповідна записка головного бухгалтера ОСОБА_4 від 13.07.2018 року, пояснення позивача від 13.07.2018 року.

Суд погоджується з позивачем та його представником, що у фабулі наказу №52/18-ОД від 13.07.2018 року, аналогічно попередньому наказу №42/ВК від 20.06.2018 року, вказано, що ОСОБА_1 не виконав службових обовязків визначених п.2.1.12 посадової інструкції (не розробив шляхові листи, не здійснював нагляд за правильністю списання ПММ і обсягів виконаних робіт транспортними засобами).

Однією з підстав винесення цього наказу стала доповідна №2 від 13.07.2018 року головного бухгалтера ОСОБА_4 «Про невиконання службових обовязків», у якій вказано, що станом на 16 год. 13.07.2018 року інженер з охорони праці ОСОБА_1 не усунув недоліки, які були викладені в попередній доповідній №1 від 19.06.2018 року.

Судом встановлено, що відповідно до доповідної від 13.07.2018 року, позивач мав виконати ту ж роботу і за той же період, яка була зазначена в доповідній від 19.06.2018 року, тобто роботу що стосується шляхових листів та списання ПММ з 01.01.2018 року по 19.06.2018 року.

З наведеного вбачається, що як і наказом №42/ВК від 20.06.2018 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що з 01 січня 2018 року по 19 червня 2018 року інженер з охорони праці ОСОБА_1 без поважних на те причин не виконував свої посадові обовязки, а саме посадова інструкція, затверджена наказом №21/15-1-ОД від 10.03.2015 року пункт 2.1.12., так і наказом №52/18-ОД від 13.07.2018 року позивачу оголошено догану за це ж порушення, оскільки в доповідній головного бухгалтера від 13.07.2018 року вказано, що позивач не усунув порушення, що були викладені в попередній доповідній від 19.06.2018 року, яка стала підставою для оголошення першої догани позивачу.

Таким чином встановлено, що позивач не вчиняв будь-якого нового порушення трудової дисципліни.

Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Окрім того, суд приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 від 13.07.2018 року, з яких вбачається, що 20.06.2018 року усі шляхові листи в нього були вилучені і місцезнаходження їх невідоме.

Враховуючи той факт, що наказом КП «Костопількомунсервіс» № 52/18-ОД від 13.07.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивачу вдруге було оголошено догану за одне й те ж порушення трудової дисципліни, що і у наказі №42/ВК від 20.06.2018 року, суд приходить до висновку, що він є незаконним та підлягає скасуванню.

Також судом встановлено, що наказом КП «Костопількомунсервіс» № 23-к від 30.07.2018 року ОСОБА_1 було звільнено з посади інженера з охорони праці за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором (службових обовязків) і правил внутрішнього розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України. (а.с.13).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або внаслідок дострокового зняття (ст. 151 КЗпП), а також ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України є дисциплінарним звільненням, і прийняття наказу про звільнення працівника можливе лише за умови вчинення працівником наступного дисциплінарного проступку або порушення трудової дисципліни, а не за сукупністю попередніх дисциплінарних стягнень.

Підставами винесення спірного наказу про звільнення ОСОБА_1 були доповідна записка головного бухгалтера ОСОБА_4 від 30.07.2018 року, накази від 20.06.2018 року № 42/ВК та №52/18-ОД від 13.07.2018 року про оголошення ОСОБА_1 догани за порушення трудової дисципліни, пояснення ОСОБА_1 від 30.07.2018 року.

Наказ №52/18-ОД від 13.07.2018 року судом визнано незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав викладених вище.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутня систематичність в порушеннях його посадових обовязків, а тому наказ Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» № 23-к від 30.07.2018 року про звільнення з роботи інженера з охорони праці ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого

1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою

Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Відповідно до абз. 3 п. 2 розділу ІІ постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» збереження середньомісячної заробітної плати обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до положень ст. 235 КЗПП України виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено жодних підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Враховуючи викладене з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30 липня 2018 року і по день винесення рішення по справі у розмірі 21 435 грн. 80 коп.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, на думку суду, підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно, постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладене, оцінюючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за вірне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, на суму 9000 грн., відмовити.

Окрім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі.

Так, за подання позову в частині визнання незаконним та скасування наказу КП «Костопількомунсервіс» № 52/18-ОД від 13.07.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» сплачено 704 грн. 80 коп. судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» та за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 1762 грн., згідно до Закону України «Про судовий збір», зазначений розмір судового збору є мінімальним платежем за подання позовної заяви у справах про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 2 466 грн. 80 коп.

Також, згідно, ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору.

Таким чином ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за три позовні вимоги, зокрема, щодо визнання незаконним та скасування спірного наказу, поновлення його на роботв та стягнення з відповідача на його корсить середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Враховуючи наведене та кількість заявлених вимог позивача з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 2114 грн. 40 коп. (704,8*3=2114,4).

Згідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника та присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, статтями 43, 139, 147, 147-1, 148, 149, 235, 237-1 КЗпП України, постановою № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» про визнання незаконними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення з роботи та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» №52/18-ОД від 13.07.2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» № 23-к від 30.07.2018 року про звільнення з роботи інженера з охорони праці ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праці Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» з 30 липня 2018 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 30 липня 2018 року по 15 листопада 2018 року, в розмірі 21 435 (двадцять одна тисяча чотириста тридцять пять) гривень 80 копійок.

Судове рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» на користь ОСОБА_1 витрати понесені останнім на оплату судового збору в сумі 2 466 (дві тисячі чотириста шістдесят шість) гривень 80 коп.

Стягнути з Комунального підприємства «Костопількомунсервіс» в дохід держави судовий збір в розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 35000, РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: Комунальне підприємство «Костопількомунсервіс», м. Костопіль, вул. Сарненська, 30, Рівненська область, .

Повний текст рішення складено 20.11.2018 року.

СуддяОСОБА_6