Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 761/39032/16-ц

провадження № 61-21193св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

заявник - державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, правонаступником якої є державна податкова інспекція у Центральному районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області,

заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Господарник», публічне акціонерне товариство «АКБ «Київ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу державної податкової інспекції у Центральному районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі судді Левенець Б. Б., від 28 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області) звернулось до суду із заявою, в якій просила зобов'язати публічне акціонерне товариство «АКБ «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ») розкрити інформацію, що містить банківську таємницю відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Господарник» (далі - ТОВ «Господарник») шляхом надання роздруківки реєстру електронних платіжних документів про рух грошових коштів по поточному рахунку вказаного підприємства за відповідний період із зазначенням контрагентів, дати та суми платежів.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Осаулова А. А., від 01 лютого 2017 року ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області відмовлено у задоволенні заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України № 39 від 25 січня 2017 року «Про перейменування деяких територіальних органів ДФС» ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області було перейменовано на державну податкову інспекцію у Центральному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області).

Рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку оскаржила ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва, у складі судді Левенець Б. Б., від 28 березня 2017 року апеляційну скаргу ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року залишено без руху із наданням строку, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків, у зв'язку з тим, що заявником не було надано доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення. Апеляційним судом вказано, що сума судового збору за подачу апеляційної скарги становить 757, 90 грн.

18 квітня 2017 року на адресу Апеляційного суду міста Києва надійшла заява ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області про звільнення заявника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 квітня 2017 року ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області відмовлено у задоволенні заяви про звільнення заявника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду. Апеляційну скаргу ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року повернуто заявнику.

У травні 2017 року ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 квітня 2017 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційний суд безпідставно повернув подану апеляційну скаргу.

15 червня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду

11 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною другою статті 297 ЦПК України, 2004 року, передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу щодо постановлення суддею ухвали, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляється позивач і надається йому строк для усунення недоліків.

Згідно частини першої статті 121 ЦПК України, 2004 року, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Апеляційним судом встановлено, що подана ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області апеляційна скарга на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року не була оплачена судовим збором. Апеляційним судом було постановлено ухвалу про залишення поданої апеляційної скарги без руху, а заявнику надано строк на надання доказів оплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Заявником у відведений судом строк вимоги ухвали суду не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунуто, однак направлено заяву про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Як на підставу звільнення від оплати судового збору, заявник посилався на те, що ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області є неприбутковою бюджетною установою, утримується за рахунок коштів державного бюджету, з січня 2017 року фінансування видатків на сплату судового збору відсутні.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на день подання апеляційної скарги) та статті 82 ЦПК України, 2004 року, єдиною підставою для звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України, 2004 року, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У заяві про звільнення сплати судового збору заявник повинен не лише навести обставини, які свідчать про його незадовільне (скрутне) матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади, у зв'язку із цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення або звільнення від такої сплати.

Оскільки заявником не надано доказів на підтвердження незадовільного майнового стану, а посилання на відсутність коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від оплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, сума якого є невеликою, то апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявленого клопотання про звільнення від оплати судового збору.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Враховуючи, що заявник судовий збір у визначеному судом розмірі, який не може вважати надмірним, не сплатив, то суд апеляційної інстанції прийняв обґрунтоване рішення про повернення апеляційної скарги ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року, оскільки частиною другою статті 297 ЦПК України, 2004 року, передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 ЦПК України, 2004 року, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 ЦПК України, 2004 року.

Разом з тим, ухвала Апеляційного суду міста Києва від 28 квітня 2017 року не перешкоджає ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області повторно звернутись до апеляційного суду із належним чином оформленою апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення не вбачається порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а доводи касаційної скарги не викликають розумних сумнівів у правильності застосування судом апеляційної інстанції вищевказаних норм Закону України «Про судовий збір» і процесуального права.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Центральному районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта