Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 308/15679/14-ц

провадження № 61-12358св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

треті особи, які не заявлють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Матей Руслана Іванівна, Перша Ужгородська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, на рішення Апеляційного суду Закарпатської області, у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Куштана Б. П., Мацунича М. В., від 29 травня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р. І., Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним правочину, зобов'язання скасувати реєстрацію у спадкову реєстрі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_7 Після смерті матері, приблизно у 1993 році його батько одружився вдруге, на відповідачу ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 82 років його батько, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер і після його смерті відкрилася спадщина. На випадок своєї смерті ОСОБА_8 залишив заповіт, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів синові ОСОБА_2 Коли 20 серпня 2014 року він звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу з питанням оформлення спадщини за даним заповітом, то довідався, що складений раніше його батьком ОСОБА_8 заповіт від 12 жовтня 2001 року, було ним скасовано за заявою від 26 лютого 2008 року, яка була посвідчена тим самим нотаріусом.

Позивач зазначав, що за п'ять років до цього, влітку 2002 року у його батька стався інсульт. Після перенесеної хвороби відновлення усіх функцій організму у ОСОБА_8 не відбулося. Він не повернувся до попереднього, здорового стану та повноцінного способу життя.

Позивач вважає правочин - заяву ОСОБА_8 від 26 лютого 2008 року за реєстровим № 44119582 про скасування власного заповіту від 12 жовтня 2001 року за реєстровим № 7947529, недійсним як такий, що вчинений ОСОБА_8 у той момент, коли за своїм фізичним станом він не усвідомлював і не міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, усвідомлювати їх наслідки, і цим станом у власних корисних інтересах недобросовісно скористалася його дружина ОСОБА_4

Із урахуванням зазначеного позивач просив позов задовольнити, визнати недійсним та скасувати односторонній правочин заяву ОСОБА_8 від 26 лютого 2008 за реєстровим № 44119582, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р. І., про скасування заповіту ОСОБА_8 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним № 7947529, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р. І. та зобов'язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р. І. скасувати реєстрацію у спадковому реєстрі заяви ОСОБА_8 від 26 лютого 2008 року за реєстровим № 44119582 про скасування заповіту ОСОБА_8 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним № 7947529.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, у складі судді Лемак О. В., від 27 грудня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано односторонній правочин заяву ОСОБА_8 від 26 лютого 2008 року за реєстровим № 44119582, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р. І., про скасування заповіту ОСОБА_8 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним № 7947529, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р. І. Скасовано реєстрацію у спадковому реєстрі правочину - заяви ОСОБА_8 від 26 лютого 2008 року за реєстровим № 44119582, про скасування заповіту ОСОБА_8 від 12 жовтня 2001 року за реєстраційним № 7947529. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_8 під час підписання заяви від 24 серпня 2008 року про скасування власного заповіту від 12 жовтня 2001 року перебував у стані, в якому він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що є підставою для визнання недійсним даного правочину.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не доведено, що в момент підписання заяви від 24 серпня 2008 року про скасування власного заповіту від 12 жовтня 2001 року ОСОБА_8 перебував у стані, в якому він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

У червні 2016 року ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року та залишити в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник посилається на те, що ОСОБА_8 після перенесеного інсульту не міг без сторонньої допомоги самостійно прийняти рішення про скасування складеного ним раніше заповіту та, найголовніше, сформувати власне волевиявлення у зрозумілу сторонньому форму (усну або письмово), а також реалізувати його своїми діями: повідомити про нього (озвучити його) нотаріусу. Незадовільний психічний стан здоров'я спадкодавця ОСОБА_8 в момент укладення оспорюваного одностороннього правочину підтверджений під час розгляду справи у суді першої інстанції. Спадкодавець був хворий на прогресуючу дисциркуляторну енцефалопатію. Заявник також посилається на те, що в оспорюваному правочині (заяві від 26 лютого 2008 року) спадкодавець поставив тільки свій короткий підпис, інших записів самостійно він не робив, а нотаріус не зробила відмітку про перевірку дієздатності заявника.

03 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, направила заперечення на касаційну скаргу. У поданих запереченнях відповідач посилається на те, що апеляційним судом у ході розгляду справи, досліджувалися всі докази та вимоги позивача, яким надано належну оцінку. Оскаржене позивачем рішення апеляційного суду прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства і є правильним по суті.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р. І., Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним правочину, зобов'язання скасування реєстрації у спадкову реєстрі призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що 01 травня 1993 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 01 травня1993 року (а. с. 47).

Позивач ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_8 (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер у віці 82 років, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 9).

ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 звернулись із заявами до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_8 (а. с. 44, 47).

За життя, 12 жовтня 2001 року, ОСОБА_8 склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р. І., зареєстровано в реєстрі за № 52, відповідно до якого заповів належну йому квартиру № АДРЕСА_1 у м. Ужгороді, своєму сину ОСОБА_2 та зобов'язав його надати дружині ОСОБА_4 довічне безкоштовне користування цією квартирою (а. с. 65).

Вказаний заповіт за заявою ОСОБА_8 від 26 лютого 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р. І., було скасовано (а. с. 66-67).

Частиною першою статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Відповідно до частини шостої та частини сьомої статті 1254 ЦК України скасування заповіту, внесення до нього змін проводяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін проводяться у порядку, встановленому цим кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог частин першої-третьої 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визначення наявності стану, в якому особа на моменту укладення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд відповідно до статті 145 ЦПК України, у редакції від 2004 року, зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України, у редакції від 2004 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи вказані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки позивач не довів, що у момент підписання заяви від 24 серпня 2008 року про скасування власного заповіту від 12 жовтня 2001 року ОСОБА_8 перебував у стані, що не дозволяв йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 205 від 15 вересня 2016 року, встановлено, що під час скасування заповіту 26 лютого 2008 ОСОБА_8 виявляв ознаки дисциркуляторної енцефалопатії з явищами афазії та мнестичними розладами, про що свідчить дані медичної документації про перенесене в серпні 2002 року гостре порушення мозкового кровообігу, подальші огляди невропатолога в амбулаторних умовах, покази свідків, однак у зв'язку з відсутністю опису психічного огляду в медичній документації в юридично значимий період, протиріччях в показах свідків, визначити ступінь наявних у ОСОБА_8 психічних порушень і його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними в період який цікавить суд не представляється можливим (а. с. 129 ? 136).

На підставі досліджених доказів апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що спадкодавець мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання відповідних наслідків, зазначених у заяві про скасування заповіту, а позивачем протилежного не доведено.

Судом апеляційної інстанції враховано висновок судово-психіатричної експертизи, а також досліджено медичну карту ОСОБА_8 № 9985/420, надано належну оцінку показам свідків та обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог із заявлених позивачем підстав.

Позивач просив визнати правочин спадкодавця недійсним саме з підстав, передбачених 225 ЦК України, а тому доводи останнього про те, що нотаріус на зробила відмітку про перевірку дієздатності заявника не спростовують правильність висновків апеляційного суду, оскільки позивачем не доведено, що спадкодавець не усвідомлював значення та наслідки своїх дій у момент вчинення оспорюваного правочину.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки апеляційний суд правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну ОСОБА_2, в особі представника ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта