Справа № 333/7231/17
Пр. № 2/333/587/18 ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
12.02.2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого - судді Кулик В.Б.,
при секретарі судового засідання Довгаль А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Компанієць Ірина Юріївна про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за заповітом, -
Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача (з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.01.2018 року), в якому просять визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на 23/100 частин житлового будинку № АДРЕСА_1, за кожною, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.
Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла бабуся позивачів - ОСОБА_5.
Після її смерті відкрилася спадщина на належній їй на підставі свідоцтва № 630 від 02.12.1992 року, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі рішення Комунарської районної ради народних депутатів № 258/2 від 10.08.1992 року, 23/50 частин будинку № АДРЕСА_1.
За життя ОСОБА_5 залишила заповіт, яким належну їй частку житлового будинку заповіла наступним чином: ? частину сину - ОСОБА_3 та по ? частці своїм онукам - ОСОБА_2 і ОСОБА_1
Позивачі у встановлений законодавством строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.
Зазначають, що їхній дядько - ОСОБА_3 у 1994 році виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю і останній раз приїздив в Україну 8 років тому. Вони не підтримували з ним відносини до смерті бабусі. На похорони бабусі останній не приїздив, після її смерті з ним ніхто з їхньої родини не спілкувався. ОСОБА_3, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Зі слів його дружини позивачам відомо, що повертатися до України він наміру не має, на спадщину не претендує.
Постановою приватного нотаріусу ЗМНО Компанієць І.Ю. позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено у зв'язку з тим, що в них відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності ОСОБА_5 на нерухоме майно. У зв'язку з чим, позивачі вимушені були звернутися до суду.
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірили представляти ОСОБА_6, яка надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення).
Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Компанієць І.Ю. у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, причини неявки останньої суду невідомі.
Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, до суду повернувся конверт з відміткою «за не запитом». Як вбачається з інформаційної довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області (вх. № 3537/18 від 07.02.2017 року) відомості про реєстрацію/зняття з реєстраційного обліку по Запорізькій області гр. ОСОБА_3 відсутні (а.с. 76). У зв'язку з чим, останній був викликаний до суду через оголошення на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 79).
Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 5292 (а.с. 8).
Спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_5 складалось з 23/50 частин житлового будинку № АДРЕСА_1, що належало останній на підставі свідоцтва № 630 від 02.12.1992 року, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі рішення Комунарської районної ради народних депутатів № 258/2 від 10.08.1992 року (а.с. 13).
Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Компанієць І.Ю. 16.02.2012 року за реєстровим № 394, ОСОБА_5 належну їй частину житлового будинку заповіла наступним чином: ? частину сину - ОСОБА_3 та по ? частці своїм онукам - ОСОБА_7 і ОСОБА_1 (а.с. 9).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2, ОСОБА_7 22.11.2014 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на «ОСОБА_8» (а.с. 7).
Згідно зі спадковою справою № 15, заведеною 03.12.2014 року після смерті ОСОБА_5, 03.12.2014 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися позивачі (а.с. 26, 28). Позивач ОСОБА_2 також звернулася з відповідною заявою 24.03.2015 року (а.с. 40). У матеріалах спадкової справи інші заяви відсутні.
Постановами приватного нотаріуса ЗМНО Компанієць І.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.03.2015 року, 23.10.2017 року відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності ОСОБА_5 на 71/100 часток домоволодіння № АДРЕСА_1 ( (а.с. 44, 48).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі прав та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частини 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів вище вказаної спадкової справи, вбачається, що у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк із заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулись позивачі. ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса не звернувся, а отже відповідно до ст. 1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину.

Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пункт 5 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» містить наступні роз'яснення. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. З наведеного слідує, що 1/2 частка на вищезазначене домоволодіння ОСОБА_3 переходить до інших спадкоємців за заповітом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та розподіляється між ними порівну. Тобто, 23/100 частини спадкового будинку за кожним (23/50:2=23/100).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на даний час є єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, але отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом чи оформити у позасудовому порядку свідоцтва про право власності на частку будинку не мають можливості у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76-78, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1233, 1268, 1269, 1270, 1275, 1297 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Компанієць Ірина Юріївна про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 23/100 частин житлового будинку № АДРЕСА_1, за кожною, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2018 року.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя В.Б. Кулик