Справа № 486/791/17
Провадження № 2/486/41/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Савіна О.І.

при секретарі Коршак О.В., Жила Н.М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що ОСОБА_3 з відповідачем проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилися двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На сьогодні сторони припинили сімейні відносини, позивач уклала шлюб з ОСОБА_7. Оскільки між ОСОБА_3 та батьком дітей не було досягнуто згоди стосовно їх місця проживання, позивач звернулася до органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області з заявою про визначення місця проживання сина ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_6. Рішенням Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 63 від 01.03.2017 р. визначено місце проживання сина з матірю, а дочки з батьком. Позивач не згодна з таким рішенням, вважає, що донька повинна проживати з нею. Відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з донькою, що порушує її права як матері та завдає шкоди ОСОБА_6, яка позбавлена можливості нормального спілкування з матірю. На теперішній час ОСОБА_3 має постійне місце проживання, джерело існування, створила усі умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Просить суд визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, з позиачем за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю, просила їх задовольнити.

Представник позивача до суду 20.02.2018 р. не зявився, однак надіслав заяву, в якій вказав, що ознайомився з висновком органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та вважає за потрібне зазначити, що із даного висновку вбачається, що визначаючи місце проживання доньки ОСОБА_9 у справах дітей керувалася віком дітей, а також здатністю батьків забезпечити належне виховання дітям, але у самому висновку жодним чином не обґрунтовується, яким чином вік ОСОБА_9 вплинув на те, що місце проживання визначено з батьком. Вважає, що не було враховано те, що проживаючи з батьком, ОСОБА_9 обмежуватиметься у спілкуванні зі своїми братами, які проживають з позивачем. Також ОСОБА_9 у справах дітей не було встановлено, що позивач або відповідач неналежним чином виконують свої батьківські обовязки, не враховано тісний емоційний звязок між позивачем та її трирічною донькою як між матірю та донькою. Не враховано умови проживання відповідача: однокімнатне жиле приміщення в гуртожитку. Вказаний фактор матиме суттєве значення, коли дівчинка дорослішатиме. Відсутність окремого приміщення або відокремленої частини приміщення негативно впливатиме на емоційний стан дівчинки-підлітка. Це в першу чергу стосується тих випадків, коли відповідач виявить бажання створити нову сімю. У той же час позивач може забезпечити ОСОБА_9 реалізацію її потреб у особистому просторі. До того ж, мати зазвичай краще ладнає із дитиною-дівчинкою, ніж батько в силу особистісних та культурних факторів. ОСОБА_10 мати має своїм особистим прикладом сприяти самоусвідомленню дитини-дівчинки як молодої жінки, у той час як батько обєктивно не може забезпечити це. Усі ці обставини ОСОБА_9 у справах дітей не врахувала, обмежившись формальним викладом укладу життя позивача та відповідача, при цьому жодним чином не мотивувавши свої висновки. Просить суд не погоджуватися із висновком органу опіки та піклування. Також просив суд розглянути справу без його участі у звязку з його зайнятістю у іншій справі в м. Миколаїв. Позивач погодилася продовжити розгляд справи без участі її представника.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник органу опіки та піклування заперечувала проти вимог позивача та вважає, що малолітня ОСОБА_6 повинна проживати з батьком ОСОБА_4.

Вислухавши позивача, враховуючи позицію її представника, відповідача, представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 (до реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 ОСОБА_6) ОСОБА_11 та ОСОБА_4 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від даних відносин у них народилися діти: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. № 6, 7).

На сьогодні сторони припинили сімейні відносини, проживають окремо. Позивач уклала шлюб з ОСОБА_7.

Малолітній ОСОБА_5, зареєстрований та проживає разом з матірю - ОСОБА_3 за адресою: м, АДРЕСА_2.

Малолітня ОСОБА_6 зареєстрована та проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_4 за адресою: м, Южноукраїнськ Миколаївської області, вул. Дружби народів, 8, кім. 317.

Відповідно рішення Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 63 від 01.03.2018 р. визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з його матірю ОСОБА_3, а малолітньої ОСОБА_6 з її батьком - ОСОБА_4 (а. с. № 8).

З даним рішення Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області ОСОБА_3 не згодна, вважає, що донька ОСОБА_6 має проживати з нею.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини.

Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Спеціалістами ОСОБА_9 у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області були обстежені умови проживання ОСОБА_4, про що складено акт обстеження умов проживання та встановлено, що ОСОБА_4 разом із дочкою проживають в одній кімнаті гуртожитку, в дитини є окреме ліжко, іграшки, книжки, дитячий одяг, взуття. Зі слів ОСОБА_4 він займається вихованням та утриманням дочки, бажає, щоб син ОСОБА_8 також проживав з ним, наголосив на тому, що здатний займатися вихованням дітей краще ніж мати. На питання щодо вживання алкогольних напоїв та наркотичних засобів ОСОБА_4 пояснив, що не вживає їх, надав сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду від 16.01.2017 р., виданого Южноукраїнською СМСЧ № 2. На думку ОСОБА_4 він зможе надати дітям все необхідне для змістовного життя та виховання. Пояснив, що мати дітей покинула їх в червні 2016 року, не займалася їхнім вихованням, вживала спиртні напої, не цікавилася життям та здоровям дітей (а. с. № 50).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з народження і до листопада 2016 року опікувалася мати ОСОБА_3, яка рекомендації медичних працівників виконувала не в повному обсязі, відмовлялася від профілактичних щеплень. Потім дівчинкою почав опікуватися батько ОСОБА_4 і дитині почали робити щеплення, проведено профогляди. Протягом 2017 року з приводу хвороб з дитиною приходив батько, інколи при цьому була присутня мати. Батько призначення лікарів виконував в повному обсязі. В травні 2017 року ОСОБА_6 проходила лікування в денному стаціонарі КЗ «Южноукраїнська міська лікарня» з діагнозом: гострий фарингіт, гострий конюктивіт. З дитиною знаходилася ОСОБА_3, вела вона себе у відділенні лікарні відносно медперсоналу та інших дітей агресивно. До батька у медперсоналу претензій не має. В медичній документації ОСОБА_6 мати пише свої коментарії з приводу лікування і обстеження дитини, перетворивши амбулаторну карту дитини в свій щоденник.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання останніх наступним чином: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з його матірю ОСОБА_3, а місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, з її батьком ОСОБА_4 (а. с. № 50-51).

Позивач працював в ТОВ «Солволліфт», в даний час працевлаштовується в КП «ТККГ» (м. Южноукраїнськ). За місцем попередньої роботи характеризується позитивно (а. с. № 48).

Вищевикладені доводи представника позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги позивача, були спростовані в судовому засіданні поясненнями представника органу опіки та піклування, яка вказала, що ОСОБА_3, коли ОСОБА_6 було 1 рік 6 місяців залишила з сімю, вихованням та утриманням малолітніх дітей займався батько. Вікторією з народження і до листопада 2016 року опікувалася позивач, яка рекомендації медичних працівників виконувала не в повному обсязі, відмовлялася від профілактичних щеплень. Коли дівчинкою почав опікуватися батько ОСОБА_4, дитині почали робити щеплення, проведено профогляди, він влаштував її в дошкільний навчальний заклад. Протягом 2017 року з приводу хвороб з ОСОБА_6 до дитячої поліклініки приходив батько, при цьому інколи була присутня мати. Призначення лікарів батько виконував в повному обсязі. Також пояснила, що дійсно відповідач проживає з донькою в одній кімнаті гуртожитку, але ж і мати поживає в одній кімнаті двокімнатної квартири з чоловіком та двома синам, в іншій кімнаті проживає батько позивача, тому на думку органу опіки і піклування житлові умови для дівчинки кращі у батька. Акцентувала увагу на тому, що відповідач не забороняє доньці ОСОБА_6 спілкуватися з братами, вона буває у матері та залишається ночувати.

Твердження представника позивача стосовно того, що мати зазвичай краще ладнає із дитиною-дівчинкою, ніж батько в силу особистісних та культурних факторів, і саме мати має своїм особистим прикладом сприяти самоусвідомленню дитини-дівчинки як молодої жінки, у той час як батько обєктивно не може забезпечити це, то вони не можуть бути прийняті судом, оскільки ОСОБА_3 не позбавлена батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6, відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати як і батько має рівні права та обовязки щодо дитини, проживання матері окремо від дитини не впливає на обсяг її прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. До того ж, як встановлено в судовому засідання відповідач не перешкоджає спілкуванню доньки з матірю та братами.

Думка представника позивача про те, що ОСОБА_9 у справах дітей обмежилась формальним викладом укладу життя позивача та відповідача, при цьому жодним чином не мотивувавши свої висновки, спростована представником органу опіки та піклування, яка пояснила, що висновки про доцільне визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_9 з батьком були здійсненні на підставі інформації, наданої Комунальним закладом «Южноукраїнська міська лікарня», дошкільним навчальним закладом № 2 (м. Южноукраїнськ), який відвідує дитина, Департаментом соціальних питань та охорони здоровя Южноукраїнської міської ради, також були проведенні бесіди з сусідами сторін.

На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї малолітньої доньки, а також те, що відповідач має постійне місце проживання, піклується дитиною, створює належні умови для проживання та виховання останньої, суд вважає що визначення місця проживання дитини за місцем проживання батька відповідає інтересам дитини, а тому позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 141, 161 СК України, ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263 -265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_10