Справа 206/1169/18
Провадження 2-о/206/290/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2018 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Кушнірчук Р.О.,

при секретареві: Соловйовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку ст. 247 ЦПК України цивільну справу за спільною заявою подружжя в порядку окремого провадження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Заявники звернулись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2001 року, від якого мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними не склалося, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені та спільне господарство не ведеться. Вони досягли згоди, щодо питання проживання, утримання та виховання їх сина, а тому просять суд їх шлюб розірвати.

Заявники у судове засідання не з'явились, надали до суду письмові заяви з проханням розглянути справу без їх участі, заяву підтримали в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Згідно до ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2001 року заявники зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №958 (а.с.5).

Від шлюбу заявники мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копію свідоцтва про народження (а.с.6).

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей, провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору.

Судом встановлено, що заявниками 23 лютого 2018 року було укладено договір про визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні та утриманні, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. та зареєстрований в реєстрі за №744 (а.с.13-15).

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати і бере до уваги той факт, що заявники фактично припинили подружні стосунки з січня 2016 року, спільна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідає їх дійсній волі, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права та права їх дитини, а тому приходе до висновку про задоволення заяви.

Після розірвання шлюбу у відповідності до вимог частини 8 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачці залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «ОСОБА_2».

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 259, 263-265, 268, 293-294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрованою за адресою АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), зареєстрований 30 жовтня 2001 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 958 - розірвати.

Позивачці ОСОБА_2, яка змінила прізвище під час державної реєстрації шлюбу, залишити прізвище «ОСОБА_2».

Шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук