Провадження №2/760/1540/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

за участю секретарів Козак К.В., Ковальської К.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним відчуження транспортного засобу та стягнення компенсації -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та просила суд:

поновити пропущений нею строк позовної давності,

визнати недійсним відчуження автомобіля ВАЗ 21114, 2005 року випуску, шляхом проведеної 30.08.2013 р. перереєстрації із власника ОСОБА_6 на нового власника ОСОБА_5 за довідкою рахунком серії НОМЕР_5 виданої ФОП «ОСОБА_7.» від 29.08.2013, в частині ?, яка належить на праві спільної шлюбної власності ОСОБА_1,

витребувати із володіння ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого: АДРЕСА_3, у власність ОСОБА_1, зареєстрованої: АДРЕСА_4, транспортний засіб легковий ВАЗ 21114, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун НОМЕР_7.

Позов обгрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_6 у віці 55 років, після його смерті залишилось спадкове майно: 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1; гаражний бокс № НОМЕР_6 в ГБК «Волгоградський» в АДРЕСА_2; ? автомобіля ВАЗ 21114, випуску 2005 року.

Зазначено, що заповіт ОСОБА_6 не залишив. Спадкоємцями першої черги померлого є чотири особи: позивачка, їх син - ОСОБА_8, та два сина померлого від першого шлюбу: ОСОБА_9 і ОСОБА_5.

Позивач посилалася на те, що, своєчасно, всі спадкоємці ОСОБА_6 звернулись до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори (вул. Волинська, 6) та подали заяви, щоб оформити спадщину після ОСОБА_6 Вказала, що була відкрита спадкова справа № 149/2015 щодо майна померлого.

Пояснено, що позивачка мала вже свою частку в переліченому майні, і після отримання у спадщину ? частини спадкового майна (спадкоємець ОСОБА_8 - її син відмовився на її користь), вона повинна стати власницею 2/3 частини квартири, 1/2 гаражного боксу та 3/4 автомобіля, однак, під час вирішення, як поділити спадкове майно між спадкоємцями, з'ясувалось, що автомобіль вже не належав спадкоємцю на час його смерті, і позивачка не отримає 3/4 частки автомобіля.

Зазначено, що 01.06.2016 позивачка дізналася, що за даними автоматизованої інформаційної системи МВС, 30.08.2013 проведено перереєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21114, 2005 року випуску із ОСОБА_6 на нового власника за довідкою рахунком серії НОМЕР_5 виданої ФОП «ОСОБА_7.» від 29.08.2013. Пізніше, 04.03.2015 р. цей транспортний засіб було знову переоформленою. Хто набув право власності на автомобіль, її так і не повідомили. Згодом, 17.06.2016 позивачка дізналася, що автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_5 - відповідача-1, а 04.03.2015 (вже після смерті спадкодавця ОСОБА_5.), цей автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_4.

Позивачка вважає, що відчуження автомобіля відбулось без її відома та без її на те згоди.

Позивачка стверджувала, що їх шлюб з ОСОБА_6 було зареєстровано 16 червня 1989 року, з того часу вони проживали разом, в шлюбі було придбано квартиру та гаражний бокс. 22.07.2005 вони з чоловіком придбали в ТОВ «Росавто» новий автомобіль ВАЗ 21114, 2005 року випуску, кузов № НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, колір сірий, під час оформлення договору вони сплатили 16 065 грн. (3 200 доларів США) та протягом 5 днів оформили 26.07.2015 в Приватбанку кредит на суму 38 290 грн. (що та той час по курсу НБУ складало 7 600 доларів США) для остаточного розрахунку за автомобіль. Зазначено, що одночасно був укладений договір застави автотранспорту від 26.07.2005, де автомобіль був забезпеченням виконання зобов'язання з кредитного договору від 26.07.2005, в червні 2009 року кредит був погашений.

Позивачка пояснила, що в 2012 році до них звернувся відповідач ОСОБА_5 з проханням надати йому автомобіль для користування, на що позивачка вказала, що погодилась, за умови повернення автомобіля за першою їх вимогою.

Позивачка посилалась на те, що її права були порушені, тому просила визнати недійсним відчуження автомобіля та повернення автомобіля із чужого володіння.

Ухвалою судді від 01.08.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У жовтні 2016 року від ОСОБА_5 надійшли заперечення проти позову.

Заперечення обґрунтовані тим, що спірний транспортний засіб, хоч і був придбаний його батьком за час шлюбу, однак, був його особистою приватною власністю. Зазначено, що спірний транспортний засіб був придбаний за договором купівлі-продажу №23-07-05кдт, даний договір укладений був між ОСОБА_6 та ТОВ «Росавто», позивач не була стороною договору. Крім того, договір застави автотранспорту було укладено між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «Приватбанк», кредит було погашено ОСОБА_6

Відповідач посилався на те, що спірний автомобіль було придбано за усною згодою позивачки, їй було відомо про відчуження автомобіля, автомобіль він зберігав у гаражі, належному батькові та за домовленістю сплачував внески до гаражного кооперативу за користування гаражем. Відповідач стверджував, що спірний транспортний засіб знаходився у його приватній власності, ніхто не оспорював його права власності, він розпорядився належним автомобілем на власний розсуд, продавши його.

З посиланням на те, що позивачка була присутня при перереєстрації спірного транспортного засобу з ОСОБА_6 на ОСОБА_5 та погоджувалася з продажем автомобіля, відповідач ОСОБА_5 не знав, і не міг знати, що спірне майно є власністю подружжя, просив відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 16.02.2017 було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 Олександровичапро визнання недійсним договору та витребування автомобіля із чужого незаконного володіння.

Витребовано від Територіального сервісного Центру № 8043 Регіонального СЦ МВС України в м. Києві дані з Єдиного державного реєстру МВС:

дані про всіх власників транспортного засобу ВАЗ 21114, 2005 року випуску, який належав ОСОБА_6 - прізвище, ім'я, по батькові, адреси,

завірені належним чином копії документів (відповідно до п.8 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою КМ України від 07.09.1998 №1388 станом на серпень 2013 року), що підтверджують правомірність перереєстрації 30.08.2013, транспортного засобу ВАЗ 21114, 2005 року випуску, який належав ОСОБА_6, зокрема довідку-рахунок серії НОМЕР_5, виданої ФОП «ОСОБА_7.» від 29.08.2013. У разі здійснення перереєстрації не особисто власником ОСОБА_6, надати копію довіреності,

завірені належним чином копії документів, (відповідно до п.8 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою КМ України від 07.09.1998 №1388 станом на серпень 2013 року), що підтверджують правомірність перереєстрації 04.03.2015 , транспортного засобу ВАЗ 21114, 2005 року випуску, зокрема довідку-рахунок серії НОМЕР_8, ТОВ «Автобіржа старт» від 04.03.2015.

Ухвалою суду від 23.05.2017 було задоволено клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору та витребування автомобіля із чужого незаконного володіння. Накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21114, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_7.

Протокольною ухвалою суду від 21.09.2017 було задоволено клопотання представника позивача про витребування спадкової справи та витребувано з Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5.

21.02.2018 позивачка звернулася до суду із заявою про зміну предмету позову та про збільшення позовних вимог.

Заява обґрунтована, зокрема, тим, що з часу смерті її чоловіка, у 2014 році, по березень 2018 року пройшло значно часу та відбулася зміна власників автомобіля, що суттєво вплинуло на його технічний стан, тому, на думку позивача, її права можуть бути захищені у інший спосіб, не заборонений законом. Позивачкою зазначено, що в даному випадку, таке повернення в натурі не відповідає її інтересам, оскільки, річ значно втратила свої властивості, повернення речі потребує значних зусиль, та порушить права добросовісного набувача.

Позивачка посилалася на те, що власник автомобіля на сьогодні - відповідач ОСОБА_4 (або інша особа, яка придбає автомобіль у ОСОБА_4.) є добросовісним набувачем відповідно до ст. 388 ЦК України.

За зазначених вище обставин, замість витребування автомобіля в натурі, позивачка має отримати від особи, яка отримала вигоду від недійсного договору (відповідача ОСОБА_5О.) вартість автомобіля.

На думку позивача, якби відповідач ОСОБА_5 повернув автомобіль і автомобіль увійшов у спадкове майно ОСОБА_6, то вона отримала би ? вартості автомобіля із розрахунку:

? частка автомобіля належала їй, як шлюбна власність;

? частка автомобіля належала її чоловікові, та успадковується 4-ма спадкоємцями: нею, її сином, відповідачем, та братом ОСОБА_5 Оскільки, свою частку у спадщині її син передав їй, тому вона має отримати 1/2 частку від ? частки мого чоловіка, тобто всього її частка складає 3/4 від вартості автомобіля, а відповідач ОСОБА_5 мав отримати 1/8 частку вартості автомобіля, і його брат ОСОБА_10 також мав отримати ще 1/8 частку.

Позивачка посилалася на те, що автомобіль ВАЗ 21114 випуску 2005 року, коштує у середньому 3 000 доларів США, що за курсом гривні НБУ на дату подання цієї заяви 20.02.2018 (1 дол. = 27.01 грн.) складає 81 030 грн. Таким чином, частка позивачки - ? від 81 030 грн., складає 60 772,50 грн.

На думку позивачки, вона, за таких обставин, вправі вимагати як наслідок недійсності правочину від особи, яка придбала автомобіль, користувалась ним, а потім його продала - від відповідача ОСОБА_5 грошову вартість ? автомобіля в розмірі 60 772,50 грн.

У зв'язку з чим, позивачка просить суд:

поновити пропущений нею строк позовної давності,

визнати недійсним відчуження транспортного засобу - легкового автомобіля ВАЗ 21114, 2005 року випуску, шляхом проведеної 30.08.2013 р. перереєстрації із власника ОСОБА_6 на нового власника ОСОБА_5 за довідкою рахунком серії НОМЕР_5 виданої ФОП «ОСОБА_7.» від 29.08.2013,

стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4, компенсацію за відчужений автомобіль - 60 772 (шістдесят тисяч сімсот сімдесят дві) грн.»

Також, позивачем надано відповідь на заперечення відповідача ОСОБА_5, в яких позивачка наголошувала на тому, що пояснення відповідача ОСОБА_5 є надуманими, не відображають дійсні обставини справи. Заперечувала проти позиції відповідача та пояснила, що автомобіль є шлюбним майном, їй не було нічого відомо про намір чоловіка продати автомобіль, вона не заперечувала проти надання відповідачу в користування спірний автомобіль до отриманням її сином ОСОБА_10 водійських прав. Вказала, що не була присутньою на оформленні довідки-рахунку на відчуження автомобіля, їй невідома форма відчуження: дарування або купівля-продаж, за яку суму відповідачем було придбано авто, коли ці кошти були передані померлому та куди поділись кошти.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити. Крім того, представник позивача просила суд здійснити розподіл судових витрат між сторонами, у випадку задоволення її позовних вимог, просила стягнути з відповідача ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1783,03 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб 16.06.1989, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_9 (а.с. 7).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_6 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_6 до Дев'ятої київської нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини подали дружина померлого ОСОБА_1, сини померлого ОСОБА_5, ОСОБА_11. Заяву про відмову від спадщини подав син померлого, ОСОБА_10, який відмовився від належної йому частки спадкового майна на користь дружини померлого, ОСОБА_1

Позивачка, звертаючись з даним позовом до суду, посилалася на те, що після смерті померлого залишилось спадкове майно, зокрема, 1/2 автомобіля ВАЗ 21114, випуску 2005 року, придбаного подружжям 22.07.2005, однак, як їй стало відомо, що вказаний автомобіль у 2013 році померлим було відчужено на користь його сина, ОСОБА_5, а в 2015 році, останній відчужив автомобіль на користь ОСОБА_4 За таких обставин, оскільки, автомобіль був спільним майном подружжя, а відчуження автомобіля у 2013 році відбулось без її відома та згоди, позивачка вважає недійсним відчуження автомобіля шляхом проведеної 30.08.2013 перереєстрації із власника ОСОБА_6 на нового власника ОСОБА_5 за довідкою рахунком серії НОМЕР_5 виданої ФОП «ОСОБА_7.» від 29.08.2013, просить суд визнати таке відчуження недійсним та стягнути з ОСОБА_5 на свою користь компенсацію за відчужений автомобіль - 3/4 частки вартості автомобіля у розмірі 60 772 грн., на що суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.07.2005 між ОСОБА_6 та ТОВ «Росавто» було укладено договір купівлі-продажу №23/07-05 кдт, предметом договору якого був автомобіль ВАЗ 21114 (а.с. 10).

Згідно довідки Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України №74 (а.с. 14), а також відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 13.10.2017 №31-26-11424вх (а.с. 91-92), згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС, 25.07.2005 здійснено реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21114, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1, з видачею н.з. НОМЕР_12 нового гр. ОСОБА_6. 30.08.2013 проведено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком серії ААВ №574055, виданої ФОП «ОСОБА_7.» від 29.08.2013. 04.03.2015 проведено перереєстрацію вказаного транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком серії ААЕ №082783, виданої ТОВ «АТОБІРЖА «СТАРТ» від 04.03.2015.

Крім того, у відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 13.10.2017 №31-26-11424вх зазначено, що документи, що стали підставою для реєстрації транспортного засобу на ОСОБА_5: довідка-рахунок серії ААВ №570455 від 29.08.2013, виданої ФОП «ОСОБА_7.», знищені у зв'язку із закінченням терміну зберігання (3 роки) ст. 203, Наказ МВС України №5 ДСК від 10.01.2014.

Також, згідно наданих відповідачем ОСОБА_5 пояснень у судовому засіданні, відчуження спірного автомобіля на його користь було здійснене на підставі договору купівлі-продажу, оформленого довідкою-рахунком, на що суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину, серед іншого, є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема ч. ч. 1, 3 ст. 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери (п. 8). Перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери. При перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників зняття з обліку таких транспортних засобів не проводиться (п. 33). У разі перереєстрації транспортного засобу свідоцтво про реєстрацію підлягає заміні на загальних підставах (п. 39).

Згідно п. 4.8 Наказу МВС України №379 від 11.08.2010 « Про затвердження Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», перереєстрація транспортних засобів у разі зміни їх власників проводиться на підставі документів, що посвідчують правомірність придбання транспортного засобу, при цьому, зняття з обліку не проводиться.

Отже, довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто, перехід права власності на транспортний засіб від ОСОБА_6 до ОСОБА_5

Так, позивачка, звертаючись з даним позовом до суду, не вказала чи було відчуження спірного автомобіля безоплатним чи платним, пояснила, що їй невідома форма відчуження: дарування або купівля-продаж, за яку суму відповідачем було придбано авто, коли ці кошти були передані померлому та куди поділись кошти.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачка, звертаючись з позовом до суду, просила визнати відчуження автомобіля недійним. У судовому засіданні визнала, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 все ж таки було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Під час своїх пояснень не зазначала, що договір був безоплатним, фіктивним або удаваним, як і не надала доказів на підтвердження цього.

Виходячи з позиції позивачки, їй було відомо, що автомобілем користувався син померлого - ОСОБА_5 з 2012 року, враховуючи, що договір укладено між її чоловіком ОСОБА_6 та ОСОБА_5, під час їх шлюбу, доказів того, що договір був безоплатним, вона не надала, як і доказів того, вона не була поставлена до відома про його продаж, та, що грошима розпорядився ОСОБА_6 на власний розсуд.

Фактично позивачка просить стягнути двічі суму коштів за відчуження автомобіля.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно норм ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, на основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог позивачки, суд не знаходить підстав для стягнення на користь позивачки судових витрат.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 234, 235, 655 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: