АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7906/17 22-ц/774/895/К/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 212/7906/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони : позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши в письмовому провадженнібез повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та представника позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2018 року, яке ухвалене суддею Колочко О.В. у м. Кривому Розі, повний текст якого складено та підписано 18 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я.

В мотивування заявлених вимог зазначив, що з 13 грудня 2004 по 21 листопада 2017 працював на підприємстві відповідача. 24 липня 2017 року під час виконання службових обов'язків з ним стався нещасний випадок. Висновком МСЕК від 08.11.2017 року йому первинно встановлено 15 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом до 01.11.2018 року. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, у зв'язку з чим йому завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює у 15000 грн. та яку, разом із витратами на правову допомогу у розмірі 4480,00 грн., просив стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь у відшкодування моральної шкоди 9000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2688 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» в дохід держави судовий збір в сумі 384 грн. Компенсовано за рахунок держави судовий збір в сумі 256 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1- адвокат ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи ставить питання про зміну судового рішення та збільшення розміру моральної шкоди з 9000 грн. до 15000грн., та збільшити розмір компенсації витрат н правову допомогу з 2688 грн. до 4480 грн. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано тяжкість отриманої виробничої травми та глибина страждань позивача, тому розмір компенсації моральної шкоди є занадто заниженим.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про відмову у задоволенні позовних вимог.

В мотивування апеляційної скарги зазначає, що суд помилково залучив його до участі у справі в якості відповідача, не звернув увагу на те, що нещасний випадок стався з вини ТОВ «Нива-Кривбас», яке виготовило бетоноукладач з порушенням вимог безпеки до виробничого обладнання, а також не врахував, що позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди. Крім того, судом безпідставно стягнуто витрати на професійну правничу допомогу.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді прохідника ПАТ «Кривбасзалізрудком». 24 липня 2017 року під час виконання ним трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок, в результаті якого його було травмовано, про що складено Акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 28 серпня 2017 року та Акт № 37-24 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за формою Н-1.

Згідно копії Довідки огляду МСЕК Серія АА №045450 від 08.11.2017, ОСОБА_1 встановлено 15% стійкої втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом з 25 жовтня 2017 року по 01 листопада 2018 року ( а.с.32).

Позивач через нещасний випадок майже втратив зір, переніс три операції, гострота зору становить одного ока 1,0 а іншого лише 0,4, навіть вдень він погано орієнтується на місцевості, у зв'язку з чим у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Душевні переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими, спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного громадянина.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обов'язку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача у настанні нещасного випадку, не заслуговують на увагу, оскільки нещасний випадок з ОСОБА_1 стався під час його роботи на підприємстві відповідача і згідно Акту проведення спеціального розслідування визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом, а відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1, скориставшись своїм правом на захист, 05 грудня 2017 року уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_3, згідно якого йому надана правова допомога: вивчення наданих документів, копіювання документів, вивчення законодавства та судової практики за аналогічними справами, складання позовної заяви (а.с. 36). Згідно журналу судового засідання від 12.01.2018 року адвокат ОСОБА_3 приймала участь у судовому засіданні, яке тривало одну годину. На підтвердження понесення витрат на надання правової допомоги позивачем надано розрахункову квитанцію про сплату адвокату 4480 грн. та акт приймання-передачі правової допомоги відповідно до умов договору.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2688 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що категорія справ про відшкодування моральної шкоди є простою, практика сталою, результат передбачуваним, зразки з посиланням на норми законодавства є у вільному безкоштовному доступі в інтернеті на увагу не заслуговують, оскільки позивач, який є юридично необізнаним, скористався своїм законним правом на правову допомогу, в той час як відповідач, не надав суду доказів неспівмірності таких витрат, адже обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, та відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача та представника позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Так, відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Стягуючи з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 9000 грн., суд першої інстанції врахував характер отриманої травми, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, тому суд першої інстанції відповідно до положення п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати пов'язані із розглядом справи, поклав на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених вимог стягнув на користь позивача витрати за надання правової допомоги. Через те, що розмір компенсації моральної шкоди визначений судом є вірним, важеним, підстави для його зміни відсутні, тому відсутні й підстави для перерозподілу судових витрат.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 січня 2018 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 30 березня 2018 року.

Головуючий:

Судді: