Справа №461/3421/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 ) про встановлення факту, що має юридичне значення

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі заявою, в якій просить встановити факт його перебування в зоні антитерорестичної операції з 07.05.2014 р. по 28.05.2014 р. та з 20.06.2014 р. по 02.07.2014 р., покликаючись на те, що у вказані вище періоди безпосередньо брав участь у проведенні атитерорестичної операції, згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 №102 від 07.05.2014 р., №133 від 20.06.2014 р., №142 від 02.07.2014 р. Зазначає, що у 2015 році подав документи для встановлення статусу учасника бойових дій, однак комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнято рішення (протокол №27 від 19.11.2015 р.), яким документи повернуто на доопрацювання, оскільки відсутні накази Керівника сектору «А» про прибуття в зону АТО та вибуття з зони АТО. Просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 травня 2018 року відкрито провадження у справі, судове засідання призначене на 11.50 год. 17 травня 2018 року, справу вирішено розглядати за правилами окремого провадження.

17 травня 2018 року представник заінтересованої особи у судовому засіданні подав пояснення, згідно яких останній вказує, що заявником не подано необхідних документів для встановлення факту його перебування в зоні атитерорестичної операції з 07.05.2014 р. по 28.05.2014 р. та з 20.06.2014 р. по 02.07.2014 р. Вказав, що Миколаївська та Дніпропетровська області, куди вибував і звідки прибував заявник не входять до районів проведення атиторорестичної операції. Основними документами, що підтверджують залучення особи до участі у атиторорестичній операції є витяги з наказів керівників Центру або секторів атиторорестичної операції /а.с. 21, 22/.

17 травня 2018 року судове засідання відкладено за клопотанням представника заявника до 26.06.2018 року 10:00 год.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка, яка міститься у матеріалах справи, про повідомлення представника заявника про дату наступного судового засідання /а.с.32/. Заяви про відкладення розгляду справи або поважні причини неявки до суду не надходили.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка, яка міститься у матеріалах справи, про повідомлення останнього про дату наступного судового засідання /а.с.32/. Заяви про відкладення розгляду справи або поважні причини неявки до суду не надходило.

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд вважає, за можливе проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви необхідно відмовити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнято на військову службу під час мобілізації на особливий період, відповідно до Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» і Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних сил України №217 від 07.03.2015 року звільнено з військової служби в запас, відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» /а.с. 8, 10/.

У довідці, виданій військовою частиною НОМЕР_1 від 17 жовтня 2014 року № 7231 вказано, що ОСОБА_1 в період з 07.05.2014 р. по 28.05.2014 р. та з 20.06.2014 р. по 02.07.2014 р. безпосередньо брав участь в атитерорестичній операції, на підставі наказів командира військової частини пп В 3938 №102 від 07.05.2014 р., №133 від 20.06.2014 р., №142 від 02.07.2014 р. /а.с. 4/.

Кабінет Міністрів України визначив порядок надання статусу учасника бойових дій, затвердивши постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 «Про порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення».
Рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС (далі - комісія); міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, яка утворюється Державною службою у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання (п.5 Порядку).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався із заявою про надання статусу учасника бойових дій до Львівського обласного військового комісаріату.

З витягу з протоколу №27 засідання комісії Львівського облвійськкомату з розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника бойових дій від 19 листопада 2015 року, вбачається, що подані заявником документи повернуто, оскільки у таких відсутні витяги з наказів Керівника сектору «А» про прибуття в зону АТО та про вибуття з зони АТО» /а.с. 3/.

Відповідно до архівного витягу, виданого Галузевим державним архівом Міністерства оборони України /а.с.16/ молодший лейтенант ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 від 07 травня 2014 року №102 /а.с.7/ вибув у відрядження у с. Дачне, Дніпропетровської області з 07 травня 2014 року.

В наказі командира військової частини польової пошти В3938 від 20 червня 2014 року №133 зазначається, що військовослужбовців, у тому числі молодший лейтенант ОСОБА_1 , які перебували на 235 загальновійськовому полігоні с. Ульянівка, Миколаївської області вважати такими, що з 20 червня 2014 року залучаються до безпосередньої участі в атитерорестичній операції в Донецькій та Луганській областях /а.с. 24-28/.

В наказі командира військової частини польової пошти В3938 від 02 липня 2014 року №142 вказано, що з 02 липня 2014 року молодшого лейтенанта ОСОБА_1 необхідно вважати такими, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з 235 загальновійськового полігону с. Ульянівка, Миколаївської області /а.с. 11/.

На підставі аналізу вказаних документів, суд встановив, що ОСОБА_1 з 07.05.2014 року був направлений у Дніпропетровську область, з 20 червня 2014 року залучався до безпосередньої участі в атитерорестичній операції в Донецькій та Луганській областях, однак 02.07.2014 року прибув і приступив до виконання обов`язків з Миколаївської області.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року № від 07.10.2014 року №3/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року; Харківська область - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Таким чином, Миколаївська та Дніпропетровська області, у яких проходив службу ОСОБА_1 у зазначеному вище наказі відсутні та не вважалися районами проведення антитерористичної операції під час виконання заявником у зазначені вище періоди завдань.

Таким чином, з огляду на викладені вище обставини у справі, суд зазначає, що із наданих заявником наказів №102 від 07.05.2014 р., №133 від 20.06.2014 р., №142 від 02.07.2014 р. не вбачається правових підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_1 в зоні АТО у період з 07.05.2014 р. по 28.05.2014 р. та з 20.06.2014 р. по 02.07.2014 р., відтак суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Згідно ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

вирішив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа Львівський обласний військовий комісаріат (місцезнаходження за адресою: 79005, м. Львів, вул. І. Франка, 25, ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення складено 26 червня 2018 року.

Суддя Зубачик Н.Б.