Номер провадження: 22-ц/785/1578/18
Номер справи місцевого суду: 521/2830/14-ц
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 29 грудня 2006 року по 14 травня 2014 року та який було розірвано за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року.

Також посилалась на те, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі ними було придбано нерухоме майно, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 та рухоме майно а саме автомобілі НОМЕР_1, 2006 року випуску; TOYОTA CELIKA державний номерний знак НОМЕР_2, 2000 року випуску, яке є спільним майном подружжя і тому полягає розділу у рівних частках.

У ході судового розгляду справи, позивачка уточнила свої позовні і згідно до остаточних позовних вимог наданих до суду 10 вересня 2015 року просила стягнути з відповідача, в якості поділу спільного майна подружжя, грошову компенсацію за 1/2 частку відчуженого без її згоди рухоме майно, а саме автомобілі НОМЕР_1, 2006 року випуску; TOYОTA CELIKA державний номерний знак НОМЕР_2, 2000 року випуску; TOYОTA CAMRI державний номерний знак НОМЕР_3, 2002 року випуску. Також позивачка просила стягнути з відповідача різницю грошових коштів в розмірі 131127,90 грн. за проданий ними житловий будинок, обґрунтовуючи це тим, що від продажу домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2, відповідач отримав 35 тисяч доларів США, а позивачка отримала лише 15 тисяч доларів США, що підтверджується заявою, яка була написана особисто відповідачем. Усвідомлюючи, що автомобілі, придбані сторонами під час перебування у шлюбі є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності, частки в вказаному майні є рівними, тому розпорядження майном повинно було відбуватися за їх взаємною згодою. Однак, порушуючи вказані правові норми, відповідач без згоди позивачки, здійснив перереєстрацію належних їм на праві спільної сумісної власності автомобілів на третіх осіб.

Ухвалою Малиновського районного судум. Одеси від 16 липня 2015 року заяву представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити, накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 40000 гривен, за 1/2 частку автомобіля НОМЕР_2, 2000 року випуску, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 70000 гривен, за 1/2 частку автомобіля НОМЕР_1, 2006 року випуску, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 28437,15 грн. за 1/2 частку автомобіля НОМЕР_3, 2002 року випуску, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 131127,90 грн. різницю коштів за продаж домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 5087,08 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що з 29 грудня 2006 року позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 по 14 травня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними 29 грудня 2006 року було придбано нерухоме майно, а саме домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_2 та яке було зареєстровано на ім'я позивачки. Також за час шлюбу було придбано нерухоме майно, а саме автомобілі НОМЕР_1, 2006 року випуску; TOYОTA CELIKA державний номерний знак НОМЕР_2, 2000 року випуску; TOYОTA CAMRI державний номерний знак НОМЕР_3, 2002 року випуску, які були зареєстровані на ім'я відповідача. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року, яке набрало законної сили 26.05.2014 р.

В ході судового розгляду було встановлено, що домоволодіння, яке було зареєстровано на ім'я позивачки та яке є спільною сумісною власністю, було з відома та згоди відповідача, продано в серпні 2014 року, вже після розірвання шлюбу, але гроші від реалізації були отримані не в рівних частках. Позивачем по справі в якості доказу було надано заяву ОСОБА_2 від 21 серпня 2014 року про отримання ним 35000 доларів США, а ОСОБА_4 лише 15000 доларів США. Таким чином, від продажу зазначеного будинку було отримано 50000 доларів США. Доказів про надання згоди позивачем по справі ОСОБА_4 на такий розділ грошей отриманих від продажу домоволодіння відповідачем по справі до суду надано не було.

Як вбачається з висновку по матеріалам перевірки ЖЄОЗП від 26 лютого 2014 року, які було надано Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 01 квітня 2015 року, 22 лютого 2014 року ОСОБА_4 звернулася з заявою до Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України, в якій просила прийняти міри до ОСОБА_2, який поміняв замки на вхідних дверях житлового будинку та не впускав її до дому. З особистого письмового пояснення ОСОБА_2, яке було надано 25 лютого 2014 року, вбачається, що ОСОБА_4 в січні 2014 року забрала дітей та переїхала проживати до своєї матері, а ОСОБА_2 17 лютого 2014 року замінив замки у вхідних дверях житлового будинку. Вказане підтверджує що спільне проживання між позивачем та відповідачем було припинено з січня 2014 року.

Що стосується рухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, то з відповіді Центру № 2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Одеси відділу державтоінспекції управління МВС України в Одеській області за № 7/2-2433 від 25.03.2015 р., вбачається, що автомобілі ТОYОTA AVALON та TOYОTA CELIKA, які належали ОСОБА_2 були перереєстровані у ЦНП № 2 на підставі довідок-рахунків від 21 лютого 2014 року. Вартість автомобілю TOYОTA CELIKA 2000 року випуску, згідно до довідки-рахунку від 22 лютого 2014 року № 137224, складає вісімдесят тисяч гривен. Вартість автомобілю TOYОTA AVALON 2006 року випуску згідно до довідки-рахунку від 22 лютого 2014 року № 137222, складає сто сорок тисяч гривен.

Згідно до відповіді Центру № 2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Ізмаїл, Ізмаїльського та Кілійського районів управління МВС України в Одеській області від 04.06.2015 року № 780, автомобіль НОМЕР_3, якій було зареєстровано на імя ОСОБА_2 було перереєстровано на підставі довідки-рахунку від 10 серпня 2014 року. Згідно до довідки-рахунку від 10 серпня 2015 року № 032854 вартість автомобілю TOYОTA CAMRI складає п'ятдесят шість тисяч вісімсот сімдесят чотири грн. 30 коп.

Оскільки позивачка не надавала ОСОБА_2 своєї згоди на зняття з реєстрації вказаних автомобілів, а тим паче не надавала згоди на їх продаж та перереєстрацію на інших осіб, то продаж та зняття з реєстрації відповідачем здійснено з метою приховання їх від поділу, що є порушенням її майнових прав позивача. Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували згоду позивачки на продаж зазначених автомобілів та докази отримання нею коштів за продаж зазначених автомобілів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно п.п. 24, 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Автомобілі ТОYОTA AVALON державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску; TOYОTA CELIKA державний номерний знак НОМЕР_2, 2000 року випуску; TOYОTA CAMRI державний номерний знак НОМЕР_3, 2002 року випуску, які були зареєстровані на ім'я відповідача, належали подружжю на праві спільної сумісної власності, і тому відповідно до ч. 1ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтями 70, 71 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Також пунктом 19 вказаної Постанови Пленуму ВСУ вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму ВСУ визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частиною 2 ст. 364 частиною 3 статті 370 Цивільного кодексу України, встановлено, що співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки.

З вказаного випливає, що звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є одним із способів поділу такого майна.

Таким чином, той факт, що позивачка заявила вимогу про стягнення грошової компенсації вартості майна, набутого за час перебування у шлюбі, є свідченням того, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна і позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, бажала виділити належну її частку у праві спільної сумісної власності подружжя і це не є виходом за межі позовних вимог, якими є поділ майна подружжя, оскільки здійснити розподіл даного майна між сторонами в натурі неможливо, так як відповідач розпорядився спірним майном на власний розсуд і право власності на спірні автомобілі зареєстровано за третіми особами.

Під час продажу будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_2, відповідачем по справі ОСОБА_2, було отримано більшу частку від продажу, а відповідно до закону частки подружжя є рівними, то з ОСОБА_2 можливо стягнути у рахунок рівності часток сторін (50000 : 2 = 25000 - 15000 =10000) 131127,90 гривень, що еквівалентно 10000 доларів США по курсу НБУ станом на 21.08.2014 р. (1 доларів США = 1311,2790 грн.), тобто різницю коштів за продаж домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2.

Крім того, судом встановлено, що позивачці на момент звернення до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобіля ТОYОTA AVALON, державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску та на 1/2 частину автомобіля TOYОTA CELIKA, державний номерний знак НОМЕР_2, 2000 року випуску не було відомо про те, що відповідач перереєстрував вказані автомобілі на інших осіб і тому нею були заявлені саме такі вимоги, що також свідчить про те, що згоди позивачки на їх відчуження не було.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом процесуальних прав відповідача щодо неврахування позиції та заперечень відповідача при вирішенні справи, незалучення до справи третіх осіб, неправильну оцінку судом транспортних засобів, що були об'єктами спільної власності сторін, неправильний розподіл судом коштів, отриманих від продажу спільного будинку, недоведеність судом обставин, що позивачка спільною працею допомогала набувати спірне майно, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необгрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2015 року- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22.02.2018 року

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький