Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 461/4304/16-ц

провадження № 61-14334св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Львівське комунальне підприємство «Снопкіське»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Ванівського О. М., Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Снопкіське» (далі - ЛКП «Снопкіське»), про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1.

25 вересня 2015 року її квартиру затоплено внаслідок витікання дощової води із системи водовідведення будинку у зв'язку із забиттям трійного з'єднання, яке несанкціоновано встановлено у квартирі АДРЕСА_2, яка належить відповідачу на праві власності.

Внаслідок залиття квартири, їй завдано майнової шкоди, розмір якої згідно з кошторисною документацію складає 16 510,79 грн.

Крім того, неправомірними діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка виявилася у негативних емоціях та переживаннях, порушені звичайного способу життя, необхідності докладання зусиль для його нормалізації.

Враховуючи наведене, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь заподіяні збитки у розмірі 24 960,79 грн, із яких 16 510,79 грн - на відшкодування майнової шкоди, 7 250,00 грн - на відшкодування моральної шкоди, 1 200,00 грн - витрати за виготовлення кошторису.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 006,00 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, 396,00 грн - витрат, пов'язаних із проведенням судової будівельно-технічної експертизи. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду позивачу, оскільки така заподіяна з його вини, що підтверджується актом від 25 вересня 2015 року, складеним комісією ЛКП «Снопківське». Крім того, розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 29 червня 1995 року № 589 відповідачу надано дозвіл на обладнання творчої майстерні на площі горища, однак суду не надано доказів прийняття проведеної реконструкції мансардного приміщення в експлуатацію, тому неможливо встановити відповідність будівельних та санітарних робіт вимогам будівельних норм.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ? ЛКП «Снопківське», про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не доведено, що залиття її квартири відбулося із вини ОСОБА_5 У висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18 листопада 2016 року № 4448 зазначено, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок витікання дощової води із системи водовідведення будинку, однак встановити фактичну причину витікання неможливо. Крім того, реконструкція приміщень художньої майстерні на АДРЕСА_2 здійснена відповідачем на підставі проектної документації, із дотриманням державних будівельних норм, стандартів та правил, що підтверджується розпорядженням Галицької районної адміністрації від 12 лютого 2015 року № 46 та декларацією про готовність об'єкта до експлуатації.

У березні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, виносячи постанову, не взяв до уваги докази надані позивачем, зокрема акт від 25 вересня 2015 року, складений ЛКП «Снопківське». Посилання апеляційного суду на розпорядження Галицької районної адміністрації від 12 лютого 2015 року № 46 та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації є безпідставними, оскільки вказані докази, не містять інформацію щодо предмету доказування.

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14 листопада 2007 року ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 проживає у квартирі АДРЕСА_2, що знаходиться над квартирою позивача.

Будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на балансі ЛКП «Снопківське», яке є виконавцем послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

25 вересня 2015 року відбулося залиття належної ОСОБА_4 квартири, внаслідок чого пошкоджена стеля та стіни житлового приміщення.

Положеннями статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, на підставі наданих сторонами доказів, яким було надано належну оцінку, правильно встановив, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що залиття її квартири відбулося із вини відповідача, а тому відсутні підстави для покладення на останнього обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири позивача.

Такий висновок суду апеляційної інстанцій відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Рішення суду апеляційної інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, із повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги докази надані позивачем, зокрема акт від 25 вересня 2015 року, складений ЛКП «Снопківське», є безпідставними, оскільки зі змісту постанови апеляційного суду вбачається, що вказаний акт досліджений судом у взаємному зв'язку з іншими доказами по справі.

Так, у акті від 25 вересня 2015 року, складеного ЛКП «Снопківське», зазначено, що залиття квартири АДРЕСА_1, відбулося внаслідок витікання дощової води із системи водовідведення будинку і зв'язку із можливим забиттям трійного з'єднання, яке несанкціоновано встановлено у мансардному приміщенні квартири АДРЕСА_2 із метою під'єднання та зливу каналізаційних стоків квартири до лівньової мережі будинку.

Водночас, у висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 18 листопада 2016 року № 4448 вказано, що залиття квартири АДРЕСА_1, відбулося внаслідок витікання дощової води із системи водовідведення будинку, однак встановити фактичну причину витікання не можливо. Після проведення візуального огляду квартири АДРЕСА_2, встановлено, що під'єднання трійного чи іншого з'єднання пластмасової каналізаційної труби санвузла квартири АДРЕСА_2 не виявлено.

Тобто, зазначені докази містять протилежну інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, усі докази є рівні між собою. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Однак це не означає, що усі докази мають однакове значення. Оцінка доказів як раз і полягає у тому, щоб визначитися, яким із них надати перевагу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу у справі окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виніс постанову із дотриманням положень процесуального закону.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суду незаконно послався на розпорядження Галицької районної адміністрації від 12 лютого 2015 року № 46 та декларацію про готовність об'єкта до експлуатацію, висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка подана її представником - ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Постанову Апеляційної суду Львівської області від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик