П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 року

м. Харків

Справа № 645/342/17

Провадження № 22ц/790/1059/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів:

головуючого - Бровченко І.О.

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Афоніна К.О.

імена сторін:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

відповідачі за зустрічним позовом - ОСОБА_1, ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року в складі судді Шарко О.П.

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на ? частину гаражу.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2017 року позовні заяви об'єднані в одне провадження.

Також позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 надала суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити позов шляхом заборони відчуження гаражу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Автолюбитель» по вул. Ощепкова, 27, у м.Харкові.

В обґрунтування заяви зазначає, що зазначений гараж є спільним майном подружжя, а також є предметом договору купівлі-продажу подружжя, який було укладено без згоди одного з подружжя. У зв'язку з тим, що спірний гараж у будь-який час може бути відчужений, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду, позивач просить вжити заходів для забезпечення позову.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, визнання договорів купівлі - продажу недійсними, визнання права власності на ? частину гаражу задоволено.

Забезпечено позов шляхом накладення заборони відчуження гаражу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Автолюбитель» по вул. Ощепкова, 27, в м. Харкові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає, що в ухвалі суду відсутнє належне мотивування висновків суду. Забезпечення позову порушує її права та права ОСОБА_4, у якого вона придбала спірний гараж. Вважає, що ОСОБА_2 має право на компенсацію вартості гаража, на не претендувати на визнання за нею права власності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного гаражу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу нерухомого мана, яке було придбано під час шлюбу та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України, в редакції на час ухвалення судового рішення, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст.152 ЦПК України, в редакції на час ухвалення судового рішення, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову, є співмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки йдеться лише про заборону проведення дій направлених на відчуження майна до розгляду справи по суті і не порушує прав ОСОБА_3, яка є відповідачем у справі, на володіння та користування майном.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 на недостатність доказів для вжиття заходів забезпечення позову, висновків суду не спростовують.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Посилання в апеляційній скарзі, що до участі у справі не залучено всіх заінтересованих осіб, а саме ОСОБА_4, у якого ОСОБА_3 придбала спірний гараж, висновків суду не спростовують та не є підставою для зміни чи скасування судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 стосовна гаража звернулась до суду з наступними позовними вимогами:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини гаражу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул. Ощєпкова, 27, в м. Харкові, посвідчений 21 вересня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Харітоновою Я.М., реєстровий № 3810;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини гаражу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул. Ощєпкова, 27, в м. Харкові, посвідчений 21 вересня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Харітоновою Я.М., реєстровий № 3813;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину гаражу НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Автолюбитель», розташованому по вул. Ощєпкова, 27 в м. Харкові.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 21 вересня 2016 року ОСОБА_1 без її дозволу було відчужено ОСОБА_3 гараж на підставі договорів купівлі-продажу за реєстровими номерами 3810, 3813, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 09 березня 2017 року.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих, що до державного реєстру речових прав внесено недостовірні відомості. Надані ОСОБА_3 копії договорів купівлі-продажу належним чином не завірені, оригінали договорів суду не надано.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, то відповідно до ст. 374 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367,368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 19 лютого 2018 року.

Головуючий

Судді

Повне судове рішення складено 19 лютого 2018 року.