Провадження № 22-ц/780/1143/18 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 58 01.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 березня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Іванової І.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві про зняття заборони виїзду за кордон, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який мотивував тим, що в кінці вересня 2017 року він планував виїхати за кордон, однак 26 вересня 2017 року йому відмовили у перетинанні державного кордону на виїзд з України на переході «Рава-Руська» Львівського прикордонного загону у зв'язку із наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України ухвали Гагарінського районного суду м.Севастополя від 12 вересня 2011 року у справі № 6-185/11, якою його тимчасово обмежено у праві виїзду з України. Посилаючись на порушення його права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишити територію України, просив зняти заборону тимчасового обмеження його управі виїзду за кордон, яка вжита ухвалою Гагарінського районного суду м.Севастополя від 12 вересня 2011 року, та направити відповідне судове рішення до Адміністрації ДПС України.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року відмовлено у відкритті провадження у вказаній справі на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, поскільки позовні вимоги не підлягають розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із ухвалою, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.Скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала позбавляє його права на розгляд справи у суді, до підсудності якого вона віднесена. Зокрема ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2017 року визначено, що дана справа має розглядатися за місцезнаходженням відповідача, тобто Києво-Святошинським районним судом, який у свою чергу в оскаржуваній ухвалі вказує на непідвідомчість справи судам, що ставить заявника у безвихідне становище.

Скаржник ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив апеляційну скаргу задоволити, а ухвалу скасувати як незаконну.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких міркувань.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дана справа не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому суддя виходив з того, що розгляд заяв фізичних осіб - боржників про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України не відноситься до компетенції суду.

Такі висновки судді є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до приписів п.2 ч.2 ст.122 ЦПК (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З матеріалів позову вбачається, що позивач просить зняти заборону тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, вжиту ухвалою Гагарінського районного суду м.Севастополя від 12 вересня 2011 року, та повідомити про зняття обмеження Адміністрацію ДПС України.

Згідно ст.3771 ЦПК України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали) до компетенції суду належить лише вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина за межі України за поданням державного виконавця. Вирішення судом питання про скасування такого обмеження, Цивільний процесуальний Кодекс не передбачає.

Відповідно до приписів п.5 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Міністерства юстиції України N 512/5 від 02 квітня 2012 року з послідуючими змінами) зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України належить до компетенції державного виконавця, який виносить постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі належного виконання особою зобов'язань щодо сплати періодичних платежів.

Крім того, згідно п.5 розділу ХІІІ вказаної Інструкції тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України також знімається у разі винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа до суду, який його видав, на підставі ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження», а також постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 ч.1 ст.39 цього Закону.

Аналогічний висновок про те, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення такого обмеження - на державного виконавця міститься в узагальненні практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, яке обговорене і взяте до відома 25 вересня 2015 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

За таких обставин, висновки судді про відмову у відкритті провадження за позовними вимогами про зняття заборони тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є вірними, поскільки скасування такої заборони належить до компетенції державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала позбавляє скаржника на розгляд його справи у суді, необгрунтовані.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дана норма гарантує кожній особі можливість звернутися за судовим захистом своїх прав, проте виключно в порядку та з дотриманням вимог цього Кодексу.

Постановлюючи ухвалу суддя обгрунтовано керувався тим, що вимоги ОСОБА_2 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, наслідком чого цивільний процесуальний закон передбачає постановлення суддею ухвали про відмову у відкритті провадження.

При цьому колегія суддів враховує, що заявник не позбавлений права оскаржити ухвалу Гагарінського районного суду м.Севастополя від 12 вересня 2011 року у встановленому законом порядку до відповідної апеляційної інстанції, якщо вважає, що ухвала незаконна.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2017 року визначено, що дана справа має розглядатися за місцезнаходженням відповідача, тобто Києво-Святошинським районним судом, а тому спори щодо підсудності не допускаються, безпідставні і не спростовують висновків суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження.

В даному випадку ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 листопада 2017 року визначено лише підсудність заяви ОСОБА_2, тобто визначено суд першої інстанції, який має прийняти відповідне процесуальне рішення (відкрити провадження у справі, відмовити у відкритті тощо).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді щодо відсутності підстав для розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: