Справа № 161/6428/18 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/802/134/18 Категорія: 27 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Федонюк С.Ю.,

секретар судового засідання - Губарик К.А.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 19 жовтня 2017 року до нього звернувся відповідач ОСОБА_3 із проханням про позику йому грошових коштів у розмірі 1200000 грн. до моменту повідомлення про необхідність їх повернення. Із-за відсутності всієї суми коштів вони дійшли згоди про їх надання частинами і всього за період з 19.10.2017 року по 28.12.2017 року в борг відповідачу було передано 406000 грн., що підтверджується відповідними розписками. У лютому 2018 року та повторно у квітні 2018 року він повідомив відповідачу про необхідність повернення боргу, але останній не виконав свого зобов'язання.

З урахуванням наведеного просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 406000 грн. боргу та судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на її безпідставність та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Відповідач апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що зміст наданих позивачем письмових доказів під назвою «взаєморозрахунок» та «розписка» не містять жодних умов передання коштів відповідачу саме в борг та його зобов'язання про їх повернення (а.с.78, 79).

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач сам ствердив, що фактично відповідачу спірні кошти не передавалися в борг, а між сторонами існувала інша домовленість, пов'язана із придбанням у відповідача корпоративних прав та інших матеріальних цінностей.

Зазначена обставина фактично підтверджує письмові пояснення відповідача у відзиві на позовну заяву та спростовує посилання позивача в апеляційній скарзі, що судом не з'ясовано справжньої правової природи укладеного договору, незалежно від найменування наданих доказів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність доказів щодо укладення між сторонами договору позики, у зв'язку із чим позов не підлягає до задоволення, а тому судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: