Справа № 154/3223/15 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Провадження № 22-ц/773/339/18 Категорія: 20 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2018 року місто ОСОБА_1

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Вергун Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представників відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представника відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус ОСОБА_3 - Волинського районного нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення ОСОБА_3 - Волинського міського суду Волинської області від 26 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 07 жовтня 2015 року звернувся з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу. Позов мотивує тим, що 25 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_8 укладено чотири договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_11 Предметом договорів купівлі-продажу було нерухоме майно - нежитлові приміщення торгового центру, адміністративне приміщення, що знаходяться в м. Володимир-Волинський, вул.20 Липня, 8а, земельна ділянка, цільове призначення якої для обслуговування обєктів комерційного призначення (торгового комплексу), що знаходиться в м. Володимир-Волинський по вул. 20 Липня, 8 а. Від його імені договори укладав ОСОБА_5, який є чоловіком відповідачки ОСОБА_8 ОСОБА_5 діяв на підставі довіреності від 25 лютого 2014 року.

Між ним та ОСОБА_5 25 лютого 2014 року укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 надав позику в сумі 150000 доларів США під проценти, а він зобовязувався повертати її частинами в розмірі 5000 доларів США щомісячно до 25.05.2020 р., вцілому мав повернути 375000 доларів США. Саме укладенням договору позики було зумовлено видання довіреності на імя ОСОБА_5, згідно якої він мав право розпоряджатись спірним нерухомим майном.

Він не мав наміру та бажання на укладення спірних договорів купівлі-продажу, у нього відсутнє волевиявлення з цього приводу. ОСОБА_5 було відомо про те, що він вчиняв дії необхідні для скасування довіреності від 25.02.2014 р. 26 вересня 2014 року скасована дана довіреність. Згідно довіреності ОСОБА_5 мав право розпоряджатись конкретними обєктами нерухомого майна, однак згідно договору позики таке право на розпорядження майном, надане на підставі довіреності могло бути реалізоване ОСОБА_5 тільки у випадку невиконання або порушення умов договору позики. Довіреність є способом забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 25.02.2014 р.

Договори купівлі-продажу були укладені на вкрай невигідних для нього умовах обєкти нерухомого майна продані по істотно заниженим цінам.

Спірні договори були укладені від його імені ОСОБА_5 в своїх інтересах, так як ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_8 і спірні обєкти належать ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Договори укладені в результаті зловимисної домовленості представника ОСОБА_5 з іншою стороною покупцем ОСОБА_8

Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ним та ОСОБА_8, посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 1805. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 16064101 від 25.09.2014 року, прийняте приватним нотаріусом ОСОБА_3 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 Визнати недійсним договір купівлі продажу, укладений між ним та ОСОБА_8 посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 1807. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 16063931 від 25.09.2014 року, прийняте приватним нотаріусом ОСОБА_3 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ним та ОСОБА_8, посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 1809. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 16064220 від 25.09.2014 року, прийняте приватним нотаріусом ОСОБА_3 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 Визнати недійсним договір купівлі продажу, укладений між ним та ОСОБА_8 посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 1811. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 16064313 від 25.09.2014 року, прийняте приватним нотаріусом ОСОБА_3 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10

ОСОБА_12 Волинського міського суду від 26 січня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає його необгрунтованим, незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд належним чином не дослідив як доказ договір-розписку від 25.02.2014р.; не надав правової оцінки поясненням ОСОБА_5, наданим начальнику СДСБЕЗ Володимир-Волиського МВ УМВС України у Волинській області; його, ОСОБА_2, поясненням; доводам, що договір-розписка і довіреність є повязаними юридичними фактами. Правове значення має належність виконання ним своїх зобовязань за договором - розпискою станом на момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу. Ним не заявлялось вимоги про визнання довіреності недійсною. Видання довіреності не може свідчити про наявність у довірителя волевиявлення на вчинення правочину в подальшому. Не спростовано аргумент позивача, що обєкти нерухомості були продані по істотно заниженим цінам, та укладення договору у власних інтерасах та інтересах своєї сімї Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_9 зазначає, що довіреність не виступає як вид забезпечення зобовязань за договором розпискою. ОСОБА_5 виконував права надані йому довіреністю і зловмисної домовленості з другою стороною не було, у ОСОБА_8 були наявні особисті кошти для укладення договорів купівлі-продажу. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що пояснення ОСОБА_2 про видачу довіреності для забезпечення виконання боргових зобовязань не заслуговує на увагу. Суд дав оцінку доводам позивача в цьому питанні та зазначив, що недійсність довіреності не встановлено судовим рішенням, інших підстав для її визнання недійсною не вбачав. ОСОБА_2 не припиняв дії довіреності з 25.02.2014 р. по 26.09.2014 р. Позивачем не доведено факту зловмисної домовленості сторін, а ціна продажу була визначена сторонами. Суд першої інстанції надав правильну оцінку наявним доказам щодо особистої приватної власності та спільної сумісної власності майна відповідачів. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Висновок суду відповідає встановленим обставинам справи на підставі доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 25 вересня 2014 року між ОСОБА_5, що діє від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення торгового центру, заг. площею 2363, 6 кв.м., що знаходиться в м. Володимир-Волинський по вул. 20-го Липня, 8 а та розташоване на земельній ділянці для обслуговування обєктів комерційного призначення заг. площею 0, 5647 га, яка знаходиться в особистій приватній власності продавця за ціною 149000 грн. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_12 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1805.

25 вересня 2014 року між ОСОБА_5, що діє від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу адміністративного приміщення (А-2), заг. площею 165, 7 кв.м., що знаходиться в м. Володимир Волинський по вул. 20-го Липня, 8 а за ціною 111946 грн. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_12 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 і зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1807.

25 вересня 2014 року між ОСОБА_5, що діє від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, торгового центру (З-1), заг. площею 184 кв.м. що знаходиться в м.ВолодимирВолинський по вул. 20-го Липня, 8 а за ціною 105990 грн. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_12 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1809.

25 вересня 2014 року між ОСОБА_5, що діє від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 5647 га, кадастровий номер :01:004:2783, що знаходиться в м.Володимир Волинський по вул. 20-го Липня, 8 а за ціною 105990 грн. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_12 Волинського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_10 і зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1811.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27310510, № 27311078, № 27310881, №27311263 обєкти нерухомого майна, що є предметом договорів купівлі-продажу, зареєстровані за ОСОБА_8

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

25 лютого 2014р. ОСОБА_2 видав довіреність ОСОБА_5, відповідно до якої довірив та уповноважив останнього користуватись та розпоряджатися (продати, обміняти, передавати в заставу та іпотеку, передавати в оренду та найм, тощо) від його імені за ціною та на умовах на його розсуд належним йому на праві приватної власності обєктами нерухомого майна, а саме: нежитловим приміщенням, торговий центр (Ж-1), загальною площею 236, 6 кв.м., розташованим за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8 а, Волинська область; нежитловим приміщенням, торговий центр (З-1), заг. площею 184 кв.м., розташованим за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8 а, Волинська область; адміністративним приміщенням (А-2), заг. площею 165, 7 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8 а та земельною ділянкою площею 0, 5647 га, кадастровий номер :01:004:2783, яка розташована за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. 20-го Липня, 8 а, для чого надав йому право та повноваження бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських, господарських та інших органах та організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої приналежності з питань вищезазначених повноважень.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Дана довіреність не визнана судом недійсною, і станом на 25 вересня 2014 року не скасована, тобто була чинною на час укладення договорів купівлі - продажу. Позивач не оспорює видану на імя відповідача ОСОБА_5 довіреність щодо права на користування і розпорядження обєктами нерухомості.

Не заслуговують на увагу доводи позивача, що довіреність є видом забезпечення зобовязань договору-розписки від 25 лютого 2014 року.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Довіреність це односторонній правочин, вона адресована третім особам і засвідчує повноваження представника перед третіми особами.

За змістом довіреності відповідач ОСОБА_5 мав право продати належні на праві власності позивачу ОСОБА_2 об"єкти нерухомого майна, однак на її підставі не могло перейти право власності на ці об"єкти до ОСОБА_5

У договорі - розписці від 25 лютого 2014 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зазначено, що забезпеченням боргових зобовязань є земельна ділянка та приміщення ТЦ «Євродім», що знаходяться в м. Володимир-Волинський по вул. 20 липня, 8 а, які переходять у власність ОСОБА_5 в разі невиконання умов договору (не сплата платежів у відповідності до графіка погашення протягом трьох місяців) ОСОБА_2 Отже, договором розпискою встановлено інший вид зобовязання.

Довіреність від 25 лютого 20014р. видана ОСОБА_2 ОСОБА_5 терміном до 25 лютого 2020 року, а у договорі-розписці від 25 лютого 2014р. зазначено термін його дії до 25 травня 2020 року.

Пояснення відповідача ОСОБА_5 від 17 жовтня 2014 року, надані начальнику СДСБЕЗ Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області, не свідчать беззаперечно про те, що відповідач ОСОБА_5 визнавав, що видана довіреність на право розпорядження була для забезпечення виконання ОСОБА_2 боргових зобовязань, оскільки він же вказував у поясненнях про перехід до нього права власності на нерухоме майно у разі невиконання зобовязань.

Договірні відносини щодо позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не були обумовлені в довіреності, на підставі якої від імені ОСОБА_2 вчинені договори купівлі-продажу. Як і не було обумовлено такий вид зобовязання довіреність, у договорі розписці.

Питання щодо своєчасності виконання договору-розписки від 25 лютого 2014 р. не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, дані пояснення оцінюються в сукупності з іншими доказами, які не підтверджують даної обставини.

Оспорювані договори купівлі-продажу були вчинені відповідачем ОСОБА_5 від імені позивача ОСОБА_2, якого він представляв. Відповідач ОСОБА_5 діяв в інтересах ОСОБА_2, у межах наданих йому довіреністю повноважень.

В судовому засіданні не встановлено і позивачем ОСОБА_2 не надано доказів, що у нього було відсутнє волевиявлення на укладення спірних договорів купівлі-продажу.

Так, довіреність видана на тривалий термін, не містила в собі будь-яких обмежень щодо часу її виконання. Після отримання довіреності, відповідачем ОСОБА_5 вживались заходи щодо продажу належних позивачу ОСОБА_2 обєктів нерухомості і це було відомо ОСОБА_2 Позивач мав можливість скасувати її дію, однак зробив це лише після укладення оспорюваних договорів. Довіреність могла бути скасована ОСОБА_2 у будь-який час і у будь-якого нотаріуса, а відмова у вчиненні нотаріальної дії могла бути оскаржена у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

В судовому засіданні не встановлено, що представник відповідач ОСОБА_5 вступив у зловмисну домовленість із другою стороною відповідачем ОСОБА_8 і діяв при цьому у власних інтересах, нехтуючи інтересами довірителя ОСОБА_13 ОСОБА_13 по собі домовленість сторін щодо купівлі-продажу майна не може бути підставою для визнання договорів недійсною за ст. 232 ЦК України. Неотримання грошей за договорами купівлі-продажу також не є підставою для задоволення позовних вимог. Неправомірних дій відповідача ОСОБА_8 при укладенні договорів купівлі-продажу судом не встановлено.

Відповідно до умов довіреності відповідач ОСОБА_5 мав право продавати обєкти нерухомого майна від імені ОСОБА_2 за ціною та на умовах на розсуд ОСОБА_5 Висновок експертного інженерно-технічного дослідження № 200/15 Інституту судових експертиз та права від 06.11.2015 року, відповідно до якого ринкова вартість майна, торгового центру «Євро дім» (торговий центр Ж-1, торговий центр З-1, адміністративні приміщення А-2) та земельної ділянки на якій він розташований, що знаходиться в м.Володимир Волинський по вул. 20-го Липня, 8 а, станом на 25.09.2014 року могла становити 15033712 грн. з ПДВ, судом не може взятись за основу ціни майна. Даний висновок щодо ціни не є категоричним, а містить в собі припущення, при цьому з нього вбачається, що оцінювався повністю торговий центр, тоді як предметом договорів купівлі-продажу є окремі обєкти нерухомого майна, в т. ч і земельна ділянка.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Доводи позивача, що ОСОБА_5 уклав договори у власних інтересах та інтересах своєї сімї не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Нерухоме майно придбане ОСОБА_8, хоч і під час шлюбу, але не за спільні кошти подружжя, а за кошти, що одержані нею від третіх осіб внаслідок дарування, позики.

В даному судовому засіданні відповідач ОСОБА_8 довела факт придбання нею майна за свої особисті кошти і це не спростовано позивачем ОСОБА_13

В оспорюваних договорах купівлі-продажу (п.п. 4.6, 5.4) зазначено, що покупець доводить до відома сторону продавця, що майно за даним договором купується нею за власні особисті кошти, що підтверджується відповідною заявою іншого з подружжя покупця, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти, за яку купується вказане в даному договорі нерухоме майно, у тому числі і відповідно до статей 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні.

Відповідач ОСОБА_8 є фізичною особою-підприємцем.

Згідно договору дарування грошей від 11.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_14, ОСОБА_1 сестра ОСОБА_8 подарувала їй 80 000 американських доларів, що є еквівалентом суми 935, 200 грн.

Відповідно до договору позики від 05 серпня 2014 року ОСОБА_15 позичив ОСОБА_8, як субєкту підприємницької діяльності, грошові кошти в сумі 100000 доларів США, що в національній валюті, гривні станом на 05.08.2014 року становить 1300000 грн., а позичальник зобовязується повернути позику у строк до 05 серпня 2020 року. В судовому порядку не визнавався договір позики, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_15 недійсним, тому немає підстав вважати його фіктивним, на що посилається позивач в апеляційній скарзі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України.

Так, статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно із частинами 1, 2 статті 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Майно фізичної особи підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як обєкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України, що відповідає правові позиції ВСУ висловленій ним у постанові ВСУ від 02.10.2013 року у справі №679цс13., в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-1327цс 15.

Спірне нерухоме майно використовується відповідачем ОСОБА_8 як субєктом підприємницької діяльності і не є спільною сумісною власністю подружжя. Використання майна відповідачем ОСОБА_5 у власних цілях не встановлено.

Отже, застосовуючи норми ст.ст. 57, 60 СК України, суд прийшов до правильного висновку про придбання спірного нерухомого майна за особисті кошти ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення ОСОБА_12 - Волинського міського суду Волинської області від 26 січня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: