ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/20/18 Номер провадження 22-ц/814/101/18Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Чумак О.В.

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 липня 2018 року, ухвалене суддею Стрюк Л.І., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2016 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 в борг грошові кошти в розмірі 15200 грн. та 200 доларів США. На підтвердження отримання вказаних коштів ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 розписку. Згідно розписки ОСОБА_2 зобов'язувалася повернути кошти до 01.04.2017 року, а у разі неповернення коштів до 01.04.2017 року, з 02.04.2017 року відповідач зобов'язалась сплатити проценти за користування позикою у розмірі 100 грн. за кожен день прострочення. Станом на 03.01.2018 року відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість: позика у розмірі 15200 грн. та 200 доларів США, що за курсом НБУ на 03.01.2018 р. складає 5613,40 грн., 27600 грн. відсотки за користування позикою, 1256,71 грн. інфляційне збільшення боргу, 345 грн. - три проценти річних.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 27.12.2016 року у розмірі 50 015, 11 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 липня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 27.12.2016 року у розмірі 42 090,91 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась ОСОБА_2, яка у поданій апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що суд приймаючи оскаржуване рішення не перевірив справжню правову природу розписки іншими доказами, зокрема показаннями свідків. Стверджує, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зазначає, що вона особисто не отримувала кошти за договором позики.

Відзив на апеляційну скаргу позивач до суду не подав.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, вбачається що згідно розписки від 27 грудня 2016 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 в борг грошові кошти в розмірі 15200 грн. та 200 доларів США з кінцевим терміном повернення до 01.04.2017 року.

Згідно розписки у разі неповернення коштів до 01 квітня 2017 року, з 02 квітня 2017 року відповідачка зобов'язалась сплатити проценти за користування позикою у розмірі 100 грн. за кожен день прострочення.(а.с.5).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання за договором позики, тому за нею утворився борг, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з положеннями ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши розрахунок заборгованості за наявною в матеріалах справи розпискою, місцевий суд дійшов висновку, що сума позики становить 20 489,2 грн., у т.ч.: 15 200,00 грн. - сума позики у гривнях та 200 дол. США, що за курсом НБУ станом на 23.07.2018 року складає 5289,2 грн. (15200 грн. + (200 дол. США=5289,2 грн.) = 20 489,2 грн.)

Інфляційні втрати, що нараховані відповідно до ст.625 ЦК України на суму боргу 15 200,00 грн. за період з 02.04.2017 року по 03.01.2018 року, складають 1256,71 грн.

Розмір 3% річних за період з 02.04.2017 року по 03.01.2018 року на прострочену суму боргу в розмірі 15 200,00 грн. становить 345,00 грн.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування позикою у розмірі 100 грн. за кожен день прострочення, місцевий суд вірно зазначив, що за своєю правовою природою передбачені договором відсотки фактично є неустойкою.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Застосовуючи ч. 3 ст. 551 ЦК України місцевим судом правомірно зменшено розмір неустойки, та застосовано до вказаних правовідносин правову позицію викладену в постанові ВСУ по справі № 6-100 цс14.

Посилання відповідачки ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що не вона отримувала грошові кошти, що можуть підтвердити свідки, не заслуговує на увагу колегії суддів, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. В свою чергу питання щодо визнання недійсним договору позики що був укладений між нею та ОСОБА_3 під впливом обману або насильства відповідачкою ОСОБА_2 не ставилось.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.11.2018 року.

Головуючий суддя-доповідач Чумак О.В.

Судді: Дряниця Ю.В.

Пилипчук Л.І.