Номер провадження: 22-ц/785/3540/18
Номер справи місцевого суду: 521/4239/17
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Сегеди С.М.

з участю секретаря Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2017 року, постановлену суддею Поліщук І.О.,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь суму боргу за договором позики у розмірі, що є еквівалентом 23600 доларів США за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення, а також суму понесених судових витрат у розмірі 6663,69 гривні.

Одночасно ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на належну відповідачу нерухомість: земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3; житловий будинок загальною площею 77 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3; двохкімнатну квартиру загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також двохкімнатну квартиру загальною площею 44 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, посилаючись на те, що відповідачка на даний час не має постійної роботи, а отже наданий час нерухомість, яка належить відповідачці є єдиним майном за рахунок реалізації якої відповідачка може повернути позивачу борг.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2017 року заява ОСОБА_2 задоволена частково. Накладений арешт на двохкімнатну квартиру загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду про забезпечення позову скасувати, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушені норми процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, ОСОБА_4, представник ОСОБА_3, зазначає, що при винесені ухвали, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_3 отримала у борг грошові кошти у розмірі 327 000 гривен, а тому судом не була врахована співмірність заявлених вимог з накладенням арешту на майно відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В судове засідання, призначене на 28 березня 2018 року сторони не з'явились, всі були сповіщені належним чином.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

В порядку п. 8 ч. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільний процесуальний кодекс України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, з якої просив стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі, що еквівалентно 23600 доларів США.

Одночасно позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на належну відповідачу нерухомість: земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3; житловий будинок загальною площею 77 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3; двохкімнатну квартиру загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також двохкімнатну квартиру загальною площею 44 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, посилаючись на те, що відповідачка на даний час не має постійної роботи, а отже наданий час нерухомість, яка належить відповідачці є єдиним майном за рахунок реалізації якої відповідачка може повернути позивачу борг.

Задовольняючи частково заявуОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами та стосуватися предмету позову.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, в заяві про забезпечення позову, просив накласти арешт на належну відповідачу нерухомість: земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3; житловий будинок загальною площею 77 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3; двохкімнатну квартиру загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також двохкімнатну квартиру загальною площею 44 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Однак, заявлені вимоги щодо забезпечення позову не відповідали принципу співмірності заявлених вимог та вимог щодо забезпечення позову, в зв'язку з чим судом обґрунтовано було частково задоволено заяву та накладено арешт саме на двохкімнатну квартиру загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 152 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 про те, що ухвала була винесена без сповіщення та за відсутності представника відповідача ОСОБА_3, не приймаються судом до уваги, оскільки сторони в судове засідання під час розгляду заяви про забезпечення позову не викликалися, відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Також не приймаються судом до уваги доводи стосовно того, що судом не з'ясовано співмірність вартості майна, зазначеного позивачем у заяві позовним вимогам, оскільки суд розглядаючи заяву про забезпечення позову керувався саме положеннями ч.3 ст.152 ЦПК України, на підставі чого задовольнив заяву ОСОБА_2 частково.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не є переконливими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення питання про забезпечення доказів. Тому законних підстав для скасування ухвали суду немає.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ C.М. Сегеда

Повний текст судового рішення складений 28 березня 2018 року.