ПОСТАНОВА

Іменем України

30.03.2018 року м. Кропивницький

Справа № 401/87/18

Провадження № 22-ц/781/615/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегія суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О.Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в особі державного кадастрового реєстратора відділу у Світловодському районі Живолуп М.В.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - фізична особа підприємець ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Гармаш Т.І.) від 2 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року до суду звернулась ОСОБА_4 з позовом до Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в особі державного кадастрового реєстратора відділу у Світловодському районі Живолуп М.В. про визнання за нею права на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Захарівської сільської ради шляхом укладення з ФОП ОСОБА_6 договору на розробку проекту землеустрою від 11 вересня 2017 року № 193/ПР та повідомлення про це Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 11 вересня 2017 року.

Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що 7 серпня 2017 року, у відповідності до вимог ст. 118 ЗК України, вона звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки за межами Захарівської сільської ради Світловодського району площею 2,00 га. У встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України місячний строк суб'єктом надання адміністративних послуг дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки або мотивована відмова їй надані не були. Розуміючи, що в даному випадку діє принцип «мовчазної згоди», передбачений абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України, вона уклала договір на розробку проекту землеустрою з ФОП ОСОБА_6 та письмово повідомила про це Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Розроблений проект землеустрою погоджено. Однак її право на розробку проекту землеустрою за принципом «мовчазної згоди» не визнається державним кадастровим реєстратором відділу у Світловодському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області Жупан М.В., який 24 жовтня 2017 року відмовив у внесенні земельної ділянки до Державного земельного кадастру з причини, що «головна вимога для розроблення проекту землеустрою без згоди органу виконавчої влади не виконана». З такими підставами відмови у реєстрації земельної ділянки позивач не погоджується.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 2 лютого 2018 року відмовлено у відкритті позовного провадження та роз'яснено позивачу право звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Суд мотивував своє рішення тим, що отримання дозволу на розроблення не означає обов'язкове позитивне вирішення питання про надання земельної ділянки у власність. Внаслідок прийняття такого рішення у особи не виникає право цивільне. У спірних правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду від 2 лютого 2018 року та направити справу для її розгляду до суду в іншому складі.

В обґрунтування свого клопотання позивачка посилається на те, що при визначенні предметної та суб'єктної юрисдикції суд не врахував роз'яснення надані у п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3. Суд також не врахував, що визнання за нею права на розроблення проекту землеустрою, у відповідності до абз. 3 п. 7 ст. 118 ЗК України, надає їй в подальшому можливість повторно звернутися до державного кадастрового реєстратора з питання внесення земельної ділянки до державного земельного кадастру а також реалізувати право на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, надав письмовий відзив на апеляційну скаргу в якому висловився на підтримку судового рішення, яке оскаржується. Зокрема відповідач зазначив, що з поданої позивачем заяви не вбачається наявність спору про право цивільне, оскаржувані правовідносини є публічно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У запереченні на відзив позивачка послалася на судову практику розгляду аналогічних спорів, яка викладена у рішенні Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2016 року.

Учасники справи були повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 97 - 99), але в судове засідання не з'явилися.

ОСОБА_4 і ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надіслали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв'язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, Апеляційний суд Кіровоградської області вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду, позивачка просила визнати за нею права на розробку проекту землеустрою у відповідності до абз. 3 п. 7 ст. 118 ЗК України шляхом укладення з ФОП ОСОБА_6 договору на розробку проекту землеустрою № 193/ПР від 11 вересня 2017 року і повідомлення про це Головного управління Держгеокадастру у кіровоградській області листом від 11 вересня 2017 року.

Зі змісту позовній заяви вбачається, що безпосереднім приводом для звернення позивачки до суду стала відмова державного кадастрового реєстратора у здійсненні за заявою ОСОБА_4 державної реєстрації земельної ділянки, яку вона прагне безоплатно приватизувати, у зв'язку з відсутністю рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність та наявність якого передбачена ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Позивачка фактично висловлює незгоду з рішенням державного кадастрового реєстратора.

Метою звернення позивачки до суду є підтвердження у виниклому між нею і державним кадастровим реєстратором спорі її права на розробку проекту землеустрою за мовчазної згоди ГУ Держгеокадасту у Кіровоградській області та здійснення державної реєстрації земельної ділянки державної форми власності для цілей її подальшої приватизації.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Приписи ч. 1 ст. 19 ЦПК України встановлюють, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майната майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Натомість ч. 1 ст. 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осібвід порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пункт 2 ч. 1 ст. 4 КАС України містить визначення публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна стороназдійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдумуі спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 того ж Кодексу суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Відповідно до п. 1 ч 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судівпоширюється на справи у публічно-правових спорахфізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноваженьщодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похіднимивід вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду (ч. 3 ст. 19 КАС України).

Розмежовуючи дискрецію при визначенні предметної та суб'єктної юрисдикції справ, суд повинен виходити із суті права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту обставин справи.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 ЗК України).

Згідно ч. 1ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянкияк об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстраціїу Державному земельному кадастрі (ч. 3 ст. 79-1 ЗК).

Порядок (послідовність) безоплатної приватизації врегульовано нормами ст. 118 ЗК України.

Зокрема частин 6 - 7 ст. 118 ЗК передбачено, зокрема, таке: Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державноїабо комунальної власностідля ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах нормбезоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексурозглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зміст вказаних норм права дає підстави стверджувати, що заінтересовані особи можуть набувати цивільні права на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, які визначені на місцевості та зареєстровані у Державному земельному кадастрі з присвоєнням їй кадастрового номера, тобто лише коли такі ділянки набувають ознак об'єкта цивільних прав.

За змістом частин 2 - 3 ст. 6 Закону України «Про Державний земельний кадастр» держателем Державного земельного кадастру а також його ведення та адміністрування покладається на центральний органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книгина таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (ч. 1 - 3 вказаного Закону № 3616-VІ).

Частиною 2 статті 39 Закону № 3616-VІ передбачено, що дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

В даній справі безпосередньою підставою для звернення позивачки до суду стала відмова державного кадастрового реєстратора зареєструвати земельну ділянку на підставі поданої нею заяви з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а позовні вимоги ґрунтуються на стверджувальному позивачкою праві на розробку проекту землеустрою без отримання безпосереднього дозволу розпорядника земель державної власності на розробку проекту землеустрою, за принципом «мовчазної згоди» та праві зареєструвати визначену земельну ділянку.

При цьому, як правильно вказав суд першої інстанції, ні сам факт розробки проекту землеустрою, ні факт реєстрації земельної ділянки, не породжують виникнення у позивачки цивільних прав.

Лише за умови надання відповідному органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі позивачка матиме підстави для вирішення у визначений строк питання про затвердження поданого проекту землеустроющодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тобто, у цій справі спір про право цивільне відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення державного кадастрового реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Отже спір має ознаки публічно-правового а тому суд дійшов правильного висновку, що він відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Встановивши наявність публічно-правового спору, суд першої інстанції правильно застосував відповідні норми цивільного процесуального законодавства і обґрунтовано відмовив у відкритті окремого провадження.

Висновок суд не суперечить роз'ясненням, наданим Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3.

Щодо посилання позивачки у апеляційній скарзі на рішенні Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 лютого 2016 року у іншій цивільній справі, то суд відзначає, що за нормами ЦПК України таке рішення не має обов'язкового значення для вирішення цієї справи.

Крім того, під час перегляду у тій справі рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не вирішував питання юрисдикції та відповідних висновків не сформулював.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 2 лютого 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 березня 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: А.М. Головань

С.І. Мурашко