Справа № 310/8175/17
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.

за участю секретаря судового засідання Гоноболіної О.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бердянськ цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої допомоги,-

ВСТАНОВИВ

21 листопада 2017 до суду надійшла позовна заява Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_2 про стягнення коштів, надміру виплачених за призначеною адресною допомогою внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 18 листопада 2014р. звернулася до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг: з 18 листопада 2014р. по 15 травня 2015р.; з 18 травня 2015р. по 17 листопада 2015р. Відповідно Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року за №505 (далі Порядок), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах ( у різі утворення) рад (далі - уповноважений орган), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Згідно п. 6 Порядку, в редакції чинній на час звернення, грошова допомога не призначалась у разі, коли у володінні (з 23 квітня 2015р. у власності) сім`ї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації на обліку в Державтоінспекції) автобусів, вантажних та легкових астомобілів). При цьому не враховувалися транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають у експлуатації протягом більше 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більше як 15 років з дати випуску. У результаті перевірки в вересні 2015р. з`ясовано, що у володінні (власності) сім`ї є два транспортних засоби, тобто відповідач не мала права на отримання допомоги переміщенним особам. В результаті надання недостовірної інформації (в заяві відповідач вказав, що не має у володінні транспортні засоби та підтвердив достовірність даних особистим підписом). Крім наведеного, вказує , що згідно інформації щодо перетинання державного кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05 липня 2017 р. за № 0.64-21342/0/15-17 з`ясовано, що відповідач виїхала на тимчасово окуповану територію через Гнутове 17 березня 2017 р. і повернулася тільки 04 червня 2017 р. наведене свідчить про те, що остання була відсутня у м Бердянську Запорізької області понад 60 днів. Довідка внутрішньо переміщеної особи за № НОМЕР_1 скасована рішенням № 341 від 16 серпня 2017 р. і відповідач знята з обліку позивача. Таким чином, незаконно отримано державні кошти за період з 18 листопада 2014р. по 08 вересня 2015р. в сумі 11210,54 грн. На теперішній час, належна сума на рахунок управління не надходила, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму надміру виплаченої допомоги переміщеним особам на проживання в розмірі 11210,64 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Пояснивши, що відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01 жовтня 2014р. за № 505, 18 листопада 2014р. вона, як особа, яка переміщується з району проведення антитерористичної операції, звернулася до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з відповідною заявою про призначення щомісячної адресної допомоги. За результатами розгляду заяви їй була призначена допомога з 18 листопада 2014р. по 17 травня 2015р. і повторно з 18 травня 2015р. по 17 листопада 2015р. Однак, їй було повідомлено, що в результаті перевірки,. яка мала місце у вересні 2015р., позивачем встановлений факт володіння її родиною двома транспортними засобами, у звязку з чим вона не мала права на отримання допомоги переміщеним особам згідно п. 6 Порядку (в редакції чинній на час звернення). Посилаючись на ч. 1 ст. 1212, ч. 1 ст. 1215 ЦК України, вважає, що допомога переміщеним особам на проживання, виплачена у вказаний період, не підлягає поверненню, оскільки грошові суми надані державою як засіб до існування, їх виплата проведена добровільно, розрахункової помилки не допущено, а в її діях відсутні ознаки недобросовісності з огляду на те, що на час звернення з заявою до позивача про отримання державної грошової допомоги у власності родини фактично не було двох автомобілів. Так, за договором купівлі продажу від 30 липня 2014 р. транспортний засіб KIA CЕRATO, 2009 року випуску, номер кузова/рама Y6DFH080, KNAFH0, державний номер НОМЕР_2 було відчужено на користь громадянина ОСОБА_3. За умовами цього договору , вона як продавець передала у власність покупцю транспортний засіб і отримала гроші за нього ще до оформлення договору купівлі продажу , оскільки сторонами встановлено, що умови договору по сплаті ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, як зазначено у п. 3 ст. 631 ЦК України. Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою від 30 липня 2014 року. Умовами договору купівлі продажу транспортного засобу передбачений обовязок продавця зняти автомобіль з обліку у підрозділі Державтоінспекції та обовязок покупця здійснити державну реєстрацію автомобіля в органах ДАІ на протязі десяти днів. Однак, у звязку з подіями, які на той час відбувалися у Донецькій області, у звязку з початком антитерористичної операції умови договору в частині переоформлення на покупця транспортного засобу виконані не були. Отже, належним чином оформити перехід права власності на автомобіль не представилося можливим, єдине, що вдалося вчинити, то це оформлення генеральної довіреності від 06 серпня 2015 р. з метою подальшого відчуження транспортного засобу на користь ОСОБА_3 Також просила врахувати, що внаслідок трагічних подій на території Донецької області нерухоме майно родини, а саме домівка, що розташована за адресою: м. Торез, п-т. Паровозний, б. 11 була повністю знищена разом з усіма речами та одягом. Крім наведеного, перешкодою для належного переоформлення права власності на автомобіль була неможливість покупця громадянина ОСОБА_3 виїхати на підконтрольну Україні територію з зони АТО та порушення звичного укладу життя у звязку із незадовільним станом здоровя дитини у наслідок подій, які відбувалися у Донецькій області у 2014р., що підтверджується медичними документами за 2014, 2015р.р. на ОСОБА_2 Даніїла, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ч.1 ст. 69, ст. 76, ч. 10 ст. 83, ст.ст. 90, 92, ч. 3, 5 ст. 95 ЦПК України, свідком ОСОБА_3 надане письмове пояснення, копія паспорту громадянина України та письмові докази з приводу обслуговування автомобілю.

В письмових поясненнях від 13 січня 2018 року громадянин ОСОБА_3, вказує, що наприкінці липня 2014 року у м. Макіївка, Донецької області до нього звернулася ОСОБА_2Б, та запропонувала автомобіль марки KIA CЕRATO, 2009 року випуску, номер кузова/рама Y6DFH080, KNAFH0, державний номер АН 5060НЕ, що належав останній. На той час у Донецькій області відбувалися бойові події у наслідок яких житло останньої було зруйноване, тому виникла необхідність продати автомобіль, щоб мати кошти на існування. Оглянувши транспортний засіб, він погодився придбати автомобіль і на підставі розписки від 30 липня 2014 року відповідачем були отримані кошти за придбання автомобілю. Оскільки на той час ні нотаріуси, ні органи державної влади не працювали, належними чином оформити купівлю продаж автомобілю не представилося можливим, було вирішено питання про складання письмового договору, що не суперечить вимогам чинного цивільного законодавства. Умовою наведеного договору був обовязок покупця здійснити державну реєстрацію автомобіля на протязі десяти днів. Однак, у звязку з початком АТО в Донецькій області зобовязання виконане не було. Крім наведеного, звернув увагу на те, що неодноразово намагався виїхати із зони АТО до міста Маріуполя з метою здійснення реєстрації автомобіля в органах Державтоінспекції та поставити автомобіль на своє імя, однак органами самопроголошеної Донецької народної республіки було відмовлено у виїзді за межі території. До теперішнього часу він позбавлений можливості виїхати та виконати зобовязання за договором купівлі продажу в наслідок трагічних обставин, що відбуваються в Донецькій області. Єдине, що вдалося вчинити, то це оформити генеральну довіреність від 06 серпня 2015р. у державного нотаріуса з метою подальшого відчуження транспортного засобу на його користь. Наведений транспортний засіб перебуває у його власності, він здійснює роботи по його обслуговуванню і ремонту, так 25 листопада 2014р., і 01 квітня 2015р. ним здійсненна сезонна заміна коліс. 22 жовтня 2015р. була здійснена заміна масла та повітряного фільтру та ін.

У ст. 89 ЦПК України, зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, відповідача, приймаючи до уваги письмове пояснення свідка вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18 листопада 2014р. відповідач ОСОБА_2 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичних операцій, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Дана заява має форму, та пункт щодо володіння всіма членами сім'ї транспортними засобами, що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції, в якому відповідач зазначила про наявність одного транспортного засобу, що є у володінні родини з 2010 року. (а.с.3).

18 травня 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з аналогічною заявою для продовження надання адресної допомоги на наступні 6 місяців (а.с.2).

Адресна допомога була призначена відповідачу з 18 листопада 2014р. по 15 травня 2015р.; з 18 травня 2015р. по 17 листопада 2015р., що підтверджується відповідними копіями рішень Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 28 листопада 2014р. та 28 травня 2015р. (зворотна частина а.с.2, 3).

Дані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 № 505 (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, спрямованих на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали.

Посилаючись на ст. 1166 ЦК України (загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду), позивач порушив перед судом питання про стягнення із відповідача грошових коштів, що були призначені та виплачені відповідачу, як тимчасово переміщеній особі, в якості адресної допомоги. Свою вимогу мотивував тим, що відповідач при заповненні заяви для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичних операцій, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 18 листопада 2014 року не повідомила про наявність у володінні її родини окрім автомобілю ВMW Х1, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, дата реєстрації 11 січня 2012 року, ще автомобілю марки KIA CЕRATO FH2212, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, дата реєстрації 28 жовтня 2010 року. Відсутність даної інформації стала підставою для призначення родині відповідача адресної допомоги.

В той же час, абз. 2 п. 6 Порядку, в редакції від 01 жовтня 2014 року, що діяла на час звернення відповідача до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області з заявою від 18 листопада 2014 року було передбачено, що адресна допомога не призначається у разі, коли у володінні ( а з 23 квітня 2015р. у власності) сім`ї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску.

Таким чином, зазначеним Порядком передбачено випадки коли особі має бути відмовлено у призначенні державної допомоги, серед таких підстав є наявність у особи та членів її сім'ї два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів).

Відповідно до п. 10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

Перевіркою, яка відбувалася у вересні 2015 р. було встановлено, що у володінні (власності ) сім`ї ОСОБА_2 є два транспортних засоби, а саме: автомобіль марки ВMW Х1, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, дата реєстрації 11 січня 2012 року, і автомобіль марки KIA CЕRATO FH2212, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, дата реєстрації 28 жовтня 2010 року. Не зазначення відповідачем двох транспортних засобів призвело до незаконно отриманої допомоги за період з 18 листопада 2014 року по 08 вересня 2015 року у розмірі 11210 грн. 64 коп., про що вбачається з службової записки та копії витягу з реєстру.(а.с. 4).

Наведене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. В тім, суд не находить підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З правової позиції Верховного суду України, викладеної в аналізі про деякі питання застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ вбачається, що правомочність володіння розуміють, як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном).

Оскільки для рухомих речей у ЦК (ч. 1 ст. 334, ст. 336) визначено цей момент моментом передання (вручення, отримання) та заволодіння речі. Разом з тим, слід мати на увазі, що цей момент визначено диспозитивно, оскільки законом або договором сторін може бути встановлено й інший момент такої передачі (наприклад, сплата покупної ціни, підписання передавального акта, настання іншої умови, передбаченої договором, тощо). Для набуття набувачем права власності на майно і з іншого боку припинення права власності на цей обєкт у відчужувача майна необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК випадках нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках державна реєстрація. При цьому сторони договору вправі встановити додаткові (відкладальні або скасувальні) умови, а при переході права власності на рухомі речі самостійно визначати момент переходу права власності.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відмови власника від права власності.

Стаття 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ході судового розгляду судом було встановлено, що дійсно 30 липня 2014 року відповідач ОСОБА_2 уклала письмовий договір купівлі продажу автомобілю, за яким транспортний засіб марки KIA CЕRATO, 2009 року випуску, номер кузова/рама Y6DFH080, KNAFH0, державний номер НОМЕР_2 було відчужено на користь громадянина ОСОБА_3 (а.с. 22-24).

Факт повного розрахунку за проданий транспортний засіб підтверджується розпискою від 30 липня 2014 року про передачу грошей у сумі 120 000 грн. покупцем ОСОБА_3 на користь продавця ОСОБА_2 (а.с. 26).

За умовами наведеного договору купівлі продажу транспортного засобу передбачений обовязок продавця зняти автомобіль з обліку у підрозділі Держвтоінспекції та обовязок покупця здійснити державну реєстрацію автомобіля в органах ДАІ на протязі 10 днів.

Однак, дана умова договору не виконана, у звязку з початком АТО в Донецькій області.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачала, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Форс мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди, тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими актами, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та не оголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо, що наведене у Постанові Верховного суду України від 11 травня 2016 р. по справі № 6-383цс 16.

Указом Президента України від 14 квітня 2014р. за № 405/2014р. введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Прийняття вищенаведеного Указу Президента зумовило проведення антитерористичної операції (АТО) на сході України. За інформацією Служби безпеки України ( лист від 13 червня 2014р. № 33/2117) та Міністерства внутрішніх справ України ( лист від 26 червня 2014р. за № 12/3- 2428) 07 квітня 2014р. згідно з вимогами чинного законодавства України (ст.ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом») прийнято рішення щодо проведення АТО в Донецькій області.

Наведені обставини непереборної сили тривають і дату їх припинення встановити не можливо.

Отже, належним чином оформити перехід права власності на автомобіль марки KIA CЕRATO, 2009 року випуску, номер кузова/рама Y6DFH080, KNAFH0, державний номер НОМЕР_2 від імені ОСОБА_2 на ОСОБА_3 не представляється можливим.

Судом встановлено, що 06 серпня 2015 року, власник автомобілю ОСОБА_2, в силу досягнення усного договору з представником, уповноважила ОСОБА_4 і ОСОБА_3, які вправі діяти самостійно один від одного, розпоряджатися (продати, обміняти, передати в оренду за ціну та на умовах на свій розсуд.(а.с. 25).

Разом з тим, суд критично ставиться до наведеної вище довіреності, оскільки вона укладена як на користь громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, так і на громадянина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який приходиться відповідачу ОСОБА_2 чоловіком.

Однак, судом встановлено, що з липня 2014 року автомобіль марки KIA CЕRATO, 2009 року випуску, номер кузова/рама Y6DFH080, KNAFH0, державний номер НОМЕР_2 фактично переданий ОСОБА_3, останній на підставі довіреності уповноважений володіти, користуватися та розпоряджатися цим рухомим майном. Наведене не спростовується письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 і підтверджується документально, а саме товарними чеками ПП Коротков від 25 листопада 2014р., 01 квітня 2015р., 22 жовтня 2015р. на обслуговування автомобілю на замовлення останнього, а також актом виконаних робіт по технічному обслуговуванню і ремонту транспортних засобів за № 421 від 10 січня 2015р. (а.с. 47, 48-49).

Таким чином, відповідач ще з липня 2014 року фактично позбавлена права використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, а реєстрація транспортного засобу за відповідачем носить формальний характер.

Суд, також, приймає до уваги, посилання відповідача на те, що остання вважала, що вона втратила право власності на автомобіль, у зв'язку з його передачею іншій особі за кошти, а тому у графі "інформація щодо наявності у володінні всіх членів сім'ї транспортними засобами, що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції" зазначила про наявність одного транспортного засобу, а саме: ВMW Х1, 2010 року випуску, державний номерний знак АН 9119МН, дата реєстрації 11 січня 2012 року, яким дійсно користувалася.

При ухваленні даного рішення суд також, виходить із того, що чинним законодавством визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»), а тому погоджується з поясненнями відповідача про неможливість перереєстрування транспортного засобу своєчасно та у встановленому договором і законом порядку.

Крім наведеного, суд звертає увагу, що ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Суд ставиться критично на посилання відповідача стосовно інформації щодо перетинання державного кордону України, отриманої від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 05 липня 2017 р. за № 0.64-21342/0/15-17 на підставі якої з`ясовано, що відповідач виїхала на тимчасово окуповану територію через Гнутове, що свідчить про відсутність ОСОБА_2 у м. Бердянську Запорізької області понад 60 днів, тому довідка внутрішньо переміщеної особи за № НОМЕР_1 скасована рішенням № 341 від 16 серпня 2017 р., а відповідач знята з обліку позивача (зворотна частина а.с. 6).

Дійсно, з довідки вбачається, що відповідач ОСОБА_2 виїхала на тимчасово окуповану територію через Гнутове 17 березня 2017 р. , повернулася тільки 04 червня 2017 р. і була відсутня у м. Бердянську Запорізької області понад 60 днів, однак, як встановлено судом і наведена інформація викладена у заяві для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичних операцій, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, до складу родини відповідача входить чоловік ОСОБА_4 та малолітній син ОСОБА_5

У п. 3 Порядку, зазначено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сімю.

Таким чином, у разі припинення виплат для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг і скасування довідки внутрішньо переміщеної особи на підставі відсутності відповідача у м. Бердянську Запорізької області понад 60 днів грубо порушує права та законні інтереси інших членів родини, оскільки відсутня інформація, стосовно перебування або відсутність останніх на підконтрольній Україні території, а перетинання кордону відповідачем та відсутність останньої не свідчить про те, що члени її родини не потребували гарантованої державою допомоги.

Крім наведеного, згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невідємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, відсутність позивачки за місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_4 не може позбавляти її та родину права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до ст.1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку що позовні вимоги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої допомоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 334, 346, 347 ЦК України, п. п.3, 6, 10, 11 "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, ст.ст.1, 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст. 10, 76, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої допомоги відмовити повністю.

Повний текст рішення складений 03 березня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_6