Постанова

Іменем України

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 761/2817/16-ц

провадження № 61-8447св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Журавель В.І., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2016 року у складі судді: Юзькової О. Л. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року у складі суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/2817/16-ц.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа № 761/2817/16-ц передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») про припинення договору поруки.

Позовна заява мотивована тим, що 16 червня 2007 року між ВАТ АБ «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_6 (чоловіком позивача) укладено кредитний договір № 244, відповідно до якого позичальнику було надано кошти у розмірі 304 475,25 доларів США строком до 18 червня 2013 року зі сплатою 13% річних. В цей же день 19 червня 2007 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4 та банком було укладено договір поруки № 1. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2011 року з неї та основного боржника солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором. Однак, цим рішенням встановлено збільшення розміру процентної ставки з 13% до 17% річних без її відома, у зв'язку з чим вона вважає, що є підстави для припинення договору поруки.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2016 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2011 року стягнуто солідарно з позичальника та поручителя суму боргу за кредитним договором, то правовідносини між сторонами стосуються виконання судового рішення за договором.

16 грудня 2016 року позивач ОСОБА_4 подала касаційну скаргу у якій просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи в повному обсязі не дослідили докази, проігнорували ряд обставин. Збільшення розміру процентної ставки з 13% до 17% річних відбулося без її відома. Крім того, про рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2011 року їй стало відомо лише у зв'язку з його виконанням і що ухвалено воно без її участі у судовому засіданні.

У відзиві на касаційну скаргу від 9 березня 2017 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» зазначило, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2016 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року є законними, а вимоги ОСОБА_4 необґрунтовані. Зокрема, позивач ОСОБА_4 знала про збільшення процентної ставки і про рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2011 року яким з неї стягнуто солідарно з позичальником суму боргу за кредитним договором.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Судами встановлено, що 19 червня 2007 року між ОСОБА_4 та АТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір поруки № 1 з метою забезпечення виконання зобов'язання позичальником ОСОБА_6 за кредитним договором № 244 від 15 червня 2007 року. За умовами спірного кредитного договору позивач взяла на себе зобов'язання відповідати солідарно з позичальником за виконання умов кредитного договору відповідно до якого ОСОБА_6 було надано грошові кошти у розмірі 304 475,25 доларів США строком до 18 червня 2013 року зі сплатою процентів у розмірі 13% річних. 9 грудня 2008 року між позичальником ОСОБА_6 та банком згідно до додаткового договору № 1 процентну ставку за користування кредитом збільшено з 13% до 17,5% річних.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2011 року з позивача ОСОБА_4 та основного боржника ОСОБА_6 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Згідно з частиною 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до частини другої статті 223 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Оскільки є рішення суду, що набрало законної сили і яким задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини першої статті 559 ЦК України немає. У постанові Верховного Суду України від 6 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16 вказується, що відмова в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є правильною.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

На підставі статті 223 ЦПК України (в редакції, чинній станом на момент постановлення рішень судами), керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

В. І.Журавель

В.М. Коротун