Провадження № 22-ц/779/470/2018
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Мельник О.В.

представника апелянта ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 09 лютого 2018 року в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 14 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки, мотивуючи вимоги тим, що 08.12.2017 року Івано-Франківським міським судом видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів в користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 29.11.2017 року. Однак, суд при винесенні такого судового наказу не врахував того, що на утриманні позивача інші малолітні діти, на утримання яких позивач сплачує аліменти, а також, що він є інвалідом ІІІ та єдиним його доходом є пенсія в розмірі 1 452,00 грн.

Просив зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів, визначивши їх у розмірі 200,00 грн. щомісячно.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 лютого 2018 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі по 746 (сімсот сорок шість) грн. 00 коп. до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів в зміненому розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Припинити стягнення аліментів по судовому наказу справа №344/15959/17, провадження №2-н/344/501/17 виданому суддею Івано-Франківського міського суду 08.12.2017 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням представник ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення суду, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку змінюючи розмір аліментів. Такі обставини як майновий стан позивача, відсутність власних заощаджень, окрім соціальної допомоги, онкологічне захворювання, можуть бути підставою для задоволення вимоги про зменшення розміру аліментів, оскільки не були відомі на час розгляду справи про стягнення аліментів згідно судового наказу.

При цьому, суд не перевірив усі доводи заяви, обґрунтування та докази, що передбачено ст.ст.182, 192 Сімейного кодексу України та розясненням Пленуму Верховного Суду України.

Крім того, розмір аліментів на суму понад 700 грн., тоді як відповідачка погоджувалась на сплату 500 грн. щомісячно, ставить апелянта за межу існування, оскільки щомісячне стягнення та визначений розмір аліментів для стягнення у даній справі,( всього 300+300+746=1346 грн.) поставить позивача у скрутне матеріальне становище. При тому позивач має можливість доотримати різницю між половиною прожиткового мінімуму та розміром стягнених аліментів судом за рахунок держави.

Просив рішення суду змінити, ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття , визначивши в розмірі 400 грн. щомісячно.

Вислухавши пояснення представника апелянта та позивача, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необгрунтованою, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керуючись ст. ст. 141, 180-182, 184, 185, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України Про охорону дитинства, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», ст.ст.3, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), виходив з того, що визначений позивачем розмір аліментів 200,00 грн. щомісячно не буде відповідати як інтересам дитини, так і вимогам чинного законодавства, тому дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_3 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі по 746 (сімсот сорок шість) грн. 00 коп. до досягнення нею повноліття.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_2 є матір»ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судовим наказом, виданим суддею Івано-Франківського міського суду Пастернак І.А. 08 грудня 2017 року вирішено питання про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 29.11.2017 року. Вказаний судовий наказ набрав законної сили 25.12.2017 року. (а.с.8)

Згідно Довідки Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації ОСОБА_3 отримує державну соціальну допомогу як інвалід 3 групи, розмір якої в період з червня 2017 року по листопад 2017 року склав 8 152,00 грн. (а.с.17)

Згідно постанови державного виконавця Чортківського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 15.07.2016 року проводиться стягнення аліментів з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_7 на утримання дітей ОСОБА_8, 05.12.2000 року та ОСОБА_9, 19.11.2007 року в розмірі по 300,00 грн. щомісячно починаючи з 22.03.2016 року до досягнення ними повноліття. (а.с.12, 16)

Із повторного свідоцтва про народження від 05.09.2017 року серії І-ИД №269313 встановлено, що ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_7 є матір`ю дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4; повторного свідоцтва про народження від 05.09.2017 року серії І-ИД №269312 ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_7 є матір`ю дитини ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с.10,11)

Відповідно копії довідки Онко-МСЕК від 21 листопада 2017 року ОСОБА_3 визнаний інвалідом 3 групи до 01.12.2019 року. (а.с. 15)

З виписки медичної карти стаціонарного хворого, виданої 15.12.2017 року Тернопільським обласним клінічним онкологічним диспансером, ОСОБА_3 надавалась відповідна медична допомога (а.с.13).

Проходження лікування ОСОБА_3 у гастроентерологічному відділі обласного лікувального закладу з 11.07.2017 року по 18.07.2017 року та діагноз підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №01/04/135 (а.с.14)

Також ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_7 матірю ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ИД №278560 від 15.01.2018 року (а.с.28).

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 1-3 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просив суд змінити спосіб стягнення аліментів частки (відсоток) від заробітку на тверду грошову суму в розмірі 200грн. щомісячно,обґрунтовуючи відсутністю достатніх доходів для стягнення визначеної судом частки.

Визначений судом, за наслідком розгляду заяви, розмір 746грн. також вважає необґрунтованим, в силу стану здоров»я та важкого матеріального становища.

Даючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини.

Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Обов'язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов'язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов»язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов»язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати.

При цьому, в обов»язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував стан здоров»я апелянта та його матеріальний стан, наявність інших дітей та інші обставини.

Однак наведені апелянтом обставини, не можуть унеможливити стягнення аліментів або звести їх до рівня, визначеного законом, оскільки за відсутності інших причин, законодавець встановлює обов»язок кожного з батьків забезпечити дитині встановлений грошовий мінімум аліментних зобов»язань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у ситуації апелянта є ряд обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні спірного питання, і вони враховані судом.

Однак з огляду на те, що апелянт за даними довідки про призначення інвалідності має 3 групу інвалідності, не повністю втратив здатність до виконання трудової діяльності, а лише за умови зниження кваліфікації або зменшення обсягу виробничої діяльності, не представив доказів неможливості виконання роботи за своєю професією, не представив доказів про надання утримання іншим дітям, крім ОСОБА_8 та ОСОБА_9, інших обставин, які унеможливлюють його працевлаштування не існує, тому він зобов»язаний виконувати свій обов»язок щодо забезпечення дитини.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_12 ОСОБА_4 ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2018 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_13