Справа № 183/6741/17
№ 2/183/1297/18
31 травня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Сороки О.В.
секретаря Шевченко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Виконком Новомосковської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1І звернулася до Новомосковського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Виконком Новомосковської міської ради, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: будинок №208, вул. Севастопольська, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що вона є власником вищезазначеного будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 28 червня 2012 року. Мати позивача за життя дозволила відповідачу зареєструватися у будинку, незважаючи на те, що він у 1996 році побудував собі будинок і проживав в ньому. Відповідач жодного дня не проживав у будинку за адресою вул. Севастопольська, 208 м. Новомосковськ Дніпропетровської області, з позивачем не спілкується та навіть виїхав з міста Новомосковська в невідомому напрямку.
На даний момент позивач сама проживає у вказаному будинку, утримує його та сплачує рахунки за комунальні послуги, але через те, що відповідач залишається зареєстрованим у даній квартирі, позивач не може оформити собі субсидію, так як враховуються всі прибутки зареєстрованих в будинку осіб.
Таким чином, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не проживаючи в ІНФОРМАЦІЯ_1, втратив право користування зазначеним жилим приміщенням.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, вважається таким, що повідомлений належним чином, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив.
Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власником будинку № 208 по вул. Севастопольській в м. Новомосковську Дніпропетровської області, який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2013 року, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 941, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна №6887030 від 25.07.2013 року.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно довідки виконкому Новомосковської міської ради № 4945 від 08.11.2017 року, а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області в зазначеному будинку зареєстрованим значиться брат позивача ОСОБА_2.
Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Вимоги ст.156 ЖК України передбачають, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.
Суду подано акт Голови квартального комітету від 21 грудня 2017 року, складений за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_2 фактично зареєстрований але не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1, наявність реєстрації відповідача у належному йому на праві власності житловому будинку, заважає йому вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 208 по вул. Севастопольській в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Виконком Новомосковської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 208 по вул. Севастопольській м. Новомосковська Дніпропетровської області. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмово заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.