Постанова

Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 643/11611/16-ц

провадження № 61-27411св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Харківська міська рада, Департамент реєстрації Харківської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова, у складі судді Єлізарова І. Є., від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Колтунової А. І., Котелевець А. В., від 03 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Харківська міська рада, Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що на підставі ордеру № 01827 серія А виконавчого комітету Київської ради депутатів трудящих м. Харкова від 20 вересня 1974 року ОСОБА_4 на склад сім'ї, яка складалася із чотирьох осіб, була видана трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. У 2006 році ОСОБА_3 добровільно покинув спірну квартиру, проживає в іншому місці, має іншу сім'ю, за цей період він жодного разу не з'явився у вказаній квартирі, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, проведенні поточного ремонту, і всі обов'язки, що випливають з договору найму квартири, виконуються виключно позивачем. Будь-яких перешкод у проживанні ОСОБА_3 у зазначеній квартирі ОСОБА_2 не чинив. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не знявся з реєстраційного обліку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та просив зняти відповідача з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та знято ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців, що свідчить про втрату ним права користування спірним жилим приміщенням.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки відповідач понад шість місяців не проживає за місцем реєстрації.

У вересні 2017 року Харківською міською радою подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року.

У касаційній скарзі Харківська міська рада просить рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, при вирішенні спору по суті не визначили причин непроживання відповідача у спірній квартирі. Разом з цим, приймаючи позовну заяву до провадження місцевий суд залишив поза увагою те, що вона не містить імені (найменування) відповідача, прохальна частина позовної заяви також такої інформації не містить, при цьому позивачем не надано доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування. Місцевим судом з'ясовано місце проживання відповідача. І місцевий суд не здійснював виклик у судове засідання учасників справі та ухвалив рішення у справі у першому судовому засіданні без участі сторін та без з'ясування обставин їх неявки.

06 грудня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Заперечень (відзиву) на касаційну скаргу не надходило.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 грудня 2017 року справу передано до Верховного Суду.

18 травня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

05 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Харківська міська рада, Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була передана ОСОБА_4 на підставі ордеру №01827 серія А, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Київської ради депутатів трудящих м. Харкова від 20 вересня 1974 року на сім'ю у складі чотирьох осіб: ОСОБА_4, чоловіка - ОСОБА_5, сина - ОСОБА_3 та доньку - ОСОБА_6 Квартира не приватизована. Особистий рахунок відкритий на ОСОБА_4

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво про смерть НОМЕР_1).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 з 10 березня 1976 року та ОСОБА_2 з 14 травня 2003 року.

Встановлено, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з 1996 року, у вказаному житловому приміщенні його особистих речей немає, квартирою не цікавиться, участі в утриманні спірного майна не приймає, із спірного житлового приміщення виселився добровільно.

Наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов'язує можливість збереження житлового приміщення за ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відомостей про те, що ОСОБА_3 цікавиться спірним житлом, або даних про те, що він звертався до правоохоронних органів або суду відносно захисту своїх прав та інтересів також не встановлено.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Встановивши, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з 2006 року, яку залишив добровільно, витрат її утримання не несе, особисті речі у квартирі відсутні, до правоохоронних органів щодо захисту своїх прав чи інтересів або з позовом про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням (вселення) до суду не звертався, врахувавши що причини його відсутності понад шість місяців у спірній квартирі є неповажними, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Рішення суду першої інстанції було оскаржене третьою особою, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору - Харківською міською радою.

Відхиляючи апеляційну скаргу Харківської міської ради апеляційний суд вказав про те, що оскарженим рішенням права та інтереси Харківської міської ради не порушені і питання про права та обов'язки ради цим судом рішенням не вирішувалось. Відсутність відомостей про повідомлення Харківської міської ради про час і місце слухання справи не може слугувати підставою для скасування оскарженого рішення, а доводи заявника про те, що відповідач можливо з поважних причин не проживає за вказаною адресою не доведені, за своїм змістом є припущенням і спростовуються матеріалами справи. ОСОБА_3 не позбавлений права на оскарження рішення суду першої інстанції у передбаченому законом порядку.

Таким чином, апеляційний суд, відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи або порушення прав Харківської міської ради, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта