ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -

в с т а н о в и л а:

27 листопада 2017 року ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Вказувала, що 18 червня 2014 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу №АІ/1538016 строком дії з 18 червня 2014 року до 17 червня 2015 року, згідно умов якого застраховано автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зазначали, що 19 квітня 2015 року о 21.30 год. по вул.Набережна Перемоги у м.Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, і автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Chevrolet Aveo» був пошкоджений, завдані матеріальні збитки його власнику - ОСОБА_3, а водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Після дорожньо-транспортної пригоди відповідач її місце залишив, правоохоронні органи не повідомив.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2015 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася ДТП, накладено на нього адміністративне стягнення за статтями 122,124 КУпАП.

Посилаючись на те, що 06 липня 2015 року до ПАТ «HACK «Оранта» звернувся власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 із заявою про виплату страхового відшкодування, страхова компанія виплатила страхове відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 25.260 грн.91коп., що підтверджується платіжним дорученням №59888 від 30 жовтня 2015 року, позивач просив стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 25.260 грн.91 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в рахунок страхового відшкодування в порядку регресу суму в розмірі 25.260 грн.91 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1.600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що перебіг позовної давності для регресної вимоги страховика починається з дня проведення страховиком виплати, проте факт виплати страхового відшкодування є не доведеним, оскільки платіжне доручення свідчить лише про те, що позивач доручав банківській установі провести виплату страхового відшкодування та не підтверджує факт отримання ОСОБА_3 суми відшкодування у розмірі 25.260 грн. 91 коп.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що 18 червня 2014 року між ПАТ «НАСК «Оранта» і ОСОБА_1 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу №АІ/ 1538016 строком дії з 18 червня 2014 року до 17 червня 2015 року, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.11).

Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2015 року, яка набрала законної сили 23 червня 2015 року і є чинною на даний час, 19 квітня 2015 року о 21.30 год. на вул.Набережна Перемоги у м.Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, і автомобіля марки «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_2 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Chevrolet Aveo» був пошкоджений, завдані матеріальні збитки його власнику, водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Після ДТП відповідач місце ДТП залишив, правоохоронні органи не повідомив (а.с.9).

ОСОБА_1 вищезазначеною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено на нього адміністративне стягнення за статтями 122,124 КУпАП.

06 липня 2015 року до ПАТ «HACK «Оранта» звернувся власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.10).

За результатами дослідження №АЕ2237/ВЕ-23.09/5 від 23 вересня 2016 року (а.с.13-17) ПАТ «HACK «Оранта» складені страховий акт №ОЦВ-15-3059/1 від 29 вересня 2015 року і здійснено розрахунок страхового відшкодування до нього (а.с.6-7).

На підставі страхового акту й розрахунку страхова компанія виплатила ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 25.260 грн.91 коп., що підтверджується платіжним дорученням №59888 від 30 жовтня 2015 року(а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, матеріалами справи підтверджено наявність права позивача на задоволення своїх вимог у порядку пред'явлення регресного позову до відповідача - особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як роз'яснено у пунктах 26,27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Отже, первісне (основне) деліктне зобов'язання та зобов'язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в порядку регресу, проте в мотивувальній частині рішення помилково послався на ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", які регулюють суброгацію.

Доводи апеляційної скарги про те, що платіжне доручення свідчить лише про те, що позивач доручав банківській установі провести виплату страхового відшкодування та не підтверджує факт отримання ОСОБА_5 суми відшкодування у розмірі 25.260 грн. 91 коп. не можуть бути прийняті до уваги.

Так, згідно визначення, наведеного в ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Таким чином, позивач дійсно доручив ПАТ "Банк Кредит Дніпро" здійснити переказ у розмірі 25.260 грн.91 коп., переказ вказаних коштів фактично здійснений, оскільки на платіжному дорученні (а.с.8) міститься відмітка про проведення його банком 30 жовтня 2015 року з підписом відповідальної особи, тому підстави вважати, що ОСОБА_3 не отримав вказаної суми відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач вже виплатив ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 65.400 грн. не можуть бути прийняті до уваги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" як на норми, які регулюють суброгацію.

В іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2018 року посилання на ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування".

В решті рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2018 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.