Дата документу Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №333/1212/16

Провадження №22-ц/778/503/18

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Ярошенка А.Г. від 04 жовтня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Вимоги обґрунтовано тим, що 25 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступник якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CNL-200/355/2006, відповідно до умов якого позивач здійснив видачу кредитних коштів позичальнику в сумі 15 000 доларів США шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок позичальника зі сплатою 14,00% із датою остаточного повернення кредиту - 25.07.2016 року.

В якості забезпечення наданого кредиту 25.07.2007 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступник якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки №CGCNL-200/355/2006, згідно з яким останній зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань.

Всупереч умовам договору зобов'язання відповідачами щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними котами не виконується, зокрема не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків.

Станом на 18.02.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає: 4 925,18 доларів США - сума заборгованості за тілом кредиту, що за курсом НБУ станом на 18.02.2016 року становить 131 619,03 грн.; 927,17 доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 23.10.2014 року по 17.02.2016 року, що за курсом НБУ станом на 18.02.2016 року становить 24 777,41 грн..

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк заборгованість за кредитним договором №CNL-200/355/2006 від 25.07.2006 року в сумі 156 396,45 грн., що включає: 4 925,18 доларів США - сума заборгованості за тілом кредиту, що за курсом НБУ станом на 18.02.2016 року становить 131 619,03 грн.; 927,17 доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 23.10.2014 року по 17.02.2016 року, що за курсом НБУ станом на 18.02.2016 року становить 24 777,41 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір в розмірі 2 345,94 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за договором кредиту № CNL-200/355/2006 укладеного 25.07.2006 р. у розмірі 135 496,05 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір у розмірі 2 032,44 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

24 жовтня 2017 року ПАТ «ОТП Банк» подав до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно ОСОБА_2, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1, ОСОБА_2.

В якості обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом не взято до уваги, що позовна заява направлена до суду 10.03.2016 року, а датою остаточного повернення кредиту договором визначено 25.07.2016 року. Крім того, 11.04.2016 року відповідачами було сплачено 1000 доларів США, що свідчить про визнання заборгованості та переривання перебігу позовної давності.

27 жовтня 2017 року справа разом із апеляційною скаргою ПАТ «ОТП Банк» надійшла до Апеляційного суду Запорізької області.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» залишено без руху та надано строк п'ять днів з дня отримання копії цієї ухвали для сплати судового збору в сумі 2 580 грн. 53 коп. за подання цієї скарги.

13 листопада 2017 року від ПАТ «ОТП Банк» надійшов оригінал платіжного доручення про оплату судового збору у визначеному судом розмірі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 15 листопада 2017 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 листопада 2017 року справу призначено до розгляду на 23 січня 2018 року.

04 грудня 2017 року ОСОБА_2 надано заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що банк звернувся із позовними вимогами про стягнення з нього грошових коштів як поручителя зі спливом строку позовної давності (останній день строку - 25.02.2015 року), та його порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. До того ж, зазначив, що ним жодних коштів на користь ПАТ «ОТП Банк» не сплачувалося. Жодних доказів того, що відповідачі сплатили 11.04.2016 року 1000 доларів США апелянтом не надано.

23 січня 2018 року розгляд справи відкладено на 27 лютого 2018 року в зв'язку із неявкою учасників справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав поруку припиненою до заборгованості, яка виникла станом на лютий 2016 року на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимог до поручителя, в силу ст. 367 ЦПК України в іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Встановлено судом, що 25 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CNL-200/355/2006, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 15 000 доларів США на споживчі цілі, з кінцевим терміном повернення - 25 липня 2016 року (а.с.4-9).

Відповідно до пункту 3 Частини №1 кредитного договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка 14% річних.

Згідно із п. 4 Частини №1 кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються. Сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

25 липня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №CGCNL-200/355/2006, згідно з яким останній зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань (а.с.10).

Згідно із ч. 1.2 ст. 1 договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Із договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 цього Кодексу, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі).

У кредитному договорі, строк виконання основного зобов'язання чітко визначений до 20 липня 2016 року (п. 2 ч. 1). Разом з тим, умовами договору сторони передбачили строки виконання окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою стаття 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини 4 статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову" як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором вимоги у встановленому законом порядку (ст.122 ЦПК України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) протягом зазначеного строку саме позовної давності, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитним договором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину 4 ст.559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинен розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53 цс14, від 23 грудня 2015 року по справі 6-436 цс15.

Крім того, згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За умовами кредитного договору (п.4 ч.1, п.1.5.1) чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісячно у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток №1), тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

Встановити періодичність платежів можливо лише на підставі повної виписки по рахунку позичальника, а закінчення шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя щодо кожного конкретного періодичного платежу не тягне за собою припинення поруки в іншій частині в межах дії основного зобов'язання.

Проте ПАТ «ОТП Банк» в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано повної виписки по рахунку позичальника або будь-яких інших доказів на підставі яких можливо встановити дотримання шестимісячного строку звернення до суду щодо кожного з щомісячних платежів.

Представник ПАТ «ОТП Банк» , будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з'явився, доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги та фактичних обставин справи не надав, такі докази відсутні в матеріалах справи.

Посилання банку на переривання строку позовної давності сплатою відповідачами 11.04.2016 року 1000 доларів США не може бути взято до уваги, оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлено позивачем станом на 18.02.2016 року, а вказаний платіж відповідачами здійснено вже після звернення банку до суду.

Виходячи з вимог змагальності сторін, обов'язків доказування і подання доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його законність, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 383 ЦПК України, Апеляційний суд Запорізької області

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 березня 2018 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подліянова