ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 549/364/16-ц

провадження № 61-15122св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Вишневе-Агро»,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2016 року, ухвалене у складі судді Крєпкого С. І., та рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Кривчун Т. О., Дряниці Ю. В., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася з позовом, уточненим у листопаді 2016 року, до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Вишневе-Агро» (далі - СТОВ «Вишневе-Агро») про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 30 квітня 2007 року вона передала в оренду ТОВ «Повстинагроальянс», правонаступником якого є СТОВ «Вишневе-Агро», належну їй земельну ділянку з кадастровим номером № НОМЕР_1.

У 2015 році їй запропоновано укласти додаткову угоду до договору оренди щодо збільшення розміру орендної плати. Вказує, що ТОВ «Повстинагроальянс», правонаступником якого є СТОВ «Вишневе-Агро», без погодження з нею включило до тексту додаткової угоди умови, згідно з якими продовжено строк оренди і надано орендарю право передавати ділянку у суборенду без згоди орендодавця.

Позивач посилається на те, що підписання додаткової угоди у такій редакції відбулося внаслідок помилки та у зв'язку з введенням її в оману відповідачем, так як своєї згоди на продовження строку оренди вона не давала, після підписання угоди її примірник для ознайомлення їй не надавався.

Вважає, що відповідні зміни до договору не можуть вноситися шляхом підписання додаткової угоди, оскільки у цій угоді відсутнє зазначення істотних умов договору.

Також позивач посилається на те, що реєстрація додаткових угод до договору оренди відбулася після закінчення строку його дії, тому ці угоди не породжують правових наслідків.

За таких обставин просила визнати додаткову угоду від 4 червня 2015 року до договору оренди земельної ділянки від 30 квітня 2007 року, підписану між нею і ТОВ «Повстинагроальянс», правонаступником якого є СТОВ «Вишневе-Агро», недійсною з передбачених статтями 203, 215, 229, 230 ЦК України підстав.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено відсутність волевиявлення на укладення оспорюваної угоди і її підписання внаслідок помилки чи обману. Оскільки на момент укладення додаткових угод до договору оренди від 10 серпня 2011 року та від 4 червня 2015 року строк дії договору не закінчився, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність тверджень позивача щодо підписання додаткових угод до договору після припинення його дії.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що перебіг строку дії договору оренди розпочинається після його державної реєстрації, а не після підписання, тому підписання і державна реєстрація додаткових угод до договору оренди відбулися в межах строку його дії. Оскільки ОСОБА_4 не довела, що укладення додаткової угоди від 4 червня 2015 року відбулося під впливом помилки або внаслідок обману, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2016 року і рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 638 ЦК України, зміст якої дає підстави для висновку, що договір вважається укладеним і розпочинає свою дію з моменту його підписання сторонами.

Вказала, що договір оренди землі від 30 квітня 2007 року не містить вказівки на дату початку перебігу строку його дії, проте акт прийому-передачі земельної ділянки підписаний у день укладення договору, тому його дія розпочалася саме з цього дня, на що не звернули уваги суди першої та апеляційної інстанцій.

Заявник вважає, що договір оренди землі від 30 квітня 2007 року закінчив свою дію 30 квітня 2012 року, тобто додаткові угоди до цього договору укладалися після закінчення його дії і є недійсними.

Додаткова угода від 4 червня 2015 року, яка підписана після закінчення строку дії основного договору, не містить істотних для договору оренди землі умов і не є самостійним договором, тому не породжує правових наслідків.

На думку заявника, апеляційний суд помилково обґрунтовував своє рішення посиланням на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, оскільки фактичні обставини у справі, що переглядалася Верховним Судом України, відрізняються від обставин цієї справи. Вважає, що до даної справи застосуванню підлягають висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 6 березня 2013 року у справі № 6-5цс16, від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2017 року СТОВ «Вишневе-Агро», діючи через свого представника Глебську Ю. В., подало заперечення на касаційну скаргу, у яких послалося на безпідставність її доводів. Зазначило, що договір оренди землі від 30 квітня 2007 року зареєстрований Чорнухинським районним відділом Полтавської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 4 червня 2007 року і саме з цієї дати розпочався відлік п'ятирічного строку його дії, тому додаткові угоди до нього підписувалися і укладалися в межах строку дії договору.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 3,3600 га із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чорнухинської селищної ради Чорнухинського району Полтавської області.

30 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Повстинагроальянс», правонаступником якого є СТОВ «Вишневе-Агро», підписано договір оренди землі № 171.

Відповідно до пункту 1 договору оренди землі орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чорнухинської селищної ради Чорнухинського району Полтавської області, ділянка НОМЕР_2.

Пунктом 7 договору оренди землі визначено, що його укладено на 5 років.

Згідно з пунктом 38 договору, він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір зареєстрований у Чорнухинському районному відділі Полтавської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 71 від 4 червня 2007 року.

На виконання умов договору оренди 30 квітня 2007 року ОСОБА_4 та ТОВ «Повстинагроальянс» підписали акт визначення та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і акт приймання-передачі земельної ділянки.

10 серпня 2011 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Повстинагроальянс» укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 30 квітня 2007 року.

Відповідно до цієї угоди внесені зміни до договору оренди землі від 30 квітня 2007 року в частині строку його дії та визначено, що договір укладено строком до 30 квітня 2017 року. Також збільшено розмір орендної плати за користування земельною ділянкою.

Пунктом 3 додаткової угоди визначено, що вона набирає чинності для сторін з моменту її державної реєстрації.

Додаткову угоду від 10 серпня 2011 року зареєстровано у Відділі Держкомзему у Чорнухинському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 02147 від 28 травня 2012 року.

4 червня 2015 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Повстинагроальянс» укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 30 квітня 2007 року.

Відповідно до цієї угоди внесені зміни до договору оренди землі від 30 квітня 2007 року, зокрема визначено, що об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 3,36 га, у тому числі рілля 3,36 га, з кадастровим номером № НОМЕР_1. Також продовжено строк дії договору оренди землі до 28 травня 2027 року та збільшено розмір орендної плати за користування земельною ділянкою.

Пунктом 3 додаткової угоди встановлено, що вона набирає чинності для сторін з моменту її підписання сторонами та державної реєстрації.

Державна реєстрація додаткової угоди від 4 червня 2015 року здійснена 22 липня 2016 року.

4 червня 2015 року ОСОБА_4 та ТОВ «Повстинагроальянс» підписано акт визначення та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з посиланням на її кадастровий номер № НОМЕР_1.

Також 4 червня 2015 року між сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду згідно з договором оренди землі б/н від 4 червня 2015 року, яка знаходиться на території Чорнухинської селищної ради, кадастровий номер № НОМЕР_1.

Правовідносини, що виникають з оренди землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також самим договором оренди землі.

Згідно зі статтею 125 ЗК України у редакції Кодексу на час укладення договору оренди землі право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (стаття 792 ЦК України).

Порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови та порядок продовження визначені Законом України &quan;Про оренду землі&qu:1;.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України &qugi;Про оренду землі&quig; у редакції Закону на час укладення договору оренди землі строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

За змістом статті 20 Закону України &qunk;Про оренду землі&quзе; у редакції Закону на час укладення договору укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Статтею 18 Закону України &qut:;Про оренду землі&qu.0; у редакції Закону на час укладення договору оренди землі встановлювалося, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Системний аналіз даних статей дає підстави для висновку, що строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обов'язки за цим договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

З поданих сторонами доказів апеляційним судом встановлено, що договір оренди землі від 30 квітня 2007 року зареєстрований у Державному реєстрі земель 4 червня 2007 року, тобто п'ятирічний строк його дії спливав 4 червня 2012 року. Додаткова угода від 10 серпня 2011 року, якою строк дії договору продовжено до 30 квітня 2017 року, зареєстрована у Державному реєстрі земель 28 травня 2012 року, до припинення дії договору оренди. Друга додаткова угода від 4 червня 2015 року зареєстрована у Державному реєстрі земель 22 липня 2017 року, тобто також в межах продовженого строку дії договору оренди землі.

Суд апеляційної інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 18, 19, 20 Закону України &quін;Про оренду землі&q?то; та дійшов обґрунтованого висновку, що додаткові угоди до договору оренди землі від 30 квітня 2007 року підписані і зареєстровані у Державному реєстрі земель до закінчення строку дії основного договору, який підлягає обчисленню з моменту його державної реєстрації.

Статтею 203 ЦК Українивстановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 229 ЦК Українипередбачено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки.

Згідно з частиною першою цієї статті у разі, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Під помилкою варто вважати неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Оскільки в такому випадку волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру, правочин визнається недійсним. Помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо.

Статтею 230 ЦК Українивизначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Обман має місце тоді, коли одна сторона навмисне вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Також обманом є заперечення однією із сторін правочину наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або замовчування їхнє існування.

Правочин, вчинений під впливом помилки або обману, є оспорюваним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що помилка або обман дійсно мали місце.

Оскільки ОСОБА_4 не доведено, що при укладенні оспорюваної додаткової угоди від 4 червня 2015 року її було введено в оману або вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання цієї угоди недійсною із передбачених статтями 229, 230 ЦК України підстав.

Касаційний суд відхиляє доводи заявника про те, що перебіг строку дії договору оренди землі розпочинається з дати його укладення, тобто від дати підписання, а не з моменту державної реєстрації.

Стаття 626 ЦК України закріпила, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (стаття 631 ЦК України).

Таким чином, строк дії договору розпочинається з моменту, коли цей договір стає правовідносинами, на виникнення яких спрямоване волевиявлення сторін.

Оскільки договір оренди землі відповідно до статті 19 Закону України «Про оренду землі» набирає чинності після його державної реєстрації, саме з цього моменту починають діяти права і обов'язки сторін і саме ця дата є датою початку перебігу строку дії договору.

Не мають правового значення для вирішення справи твердження заявника про те, що оспорювана додаткова угода не містить істотних умов договору оренди, тому не породжує правових наслідків, оскільки ця угода укладена в межах строку дії договору оренди землі від 30 квітня 2007 року, є додатком до нього і не вимагає зазначення всіх істотних умов договору.

Касаційний суд вважає помилковими посилання ОСОБА_4 в обґрунтування своїх вимог на правові висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України від 6 березня 2013 року у справі № 6-5цс16, від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13, оскільки у даних постановах Верховний Суд України роз'яснював застосування норм матеріального права при визначенні моменту вчинення правочину і не робив висновків щодо визначення початку перебігу строку дії договору оренди землі.

Фактичні обставини у справах № 6-5цс16, № 6-127цс13, № 6-118цс13 відрізняються від обставин цієї справи, оскільки у даних справах договори оренди землі оспорювалися у зв'язку з поданням орендодавцем заперечень щодо їх державної реєстрації вже після підписання; у цій справі додаткова угода до договору оренди землі оспорюється як така, що підписана після закінчення строку його дії, у зв'язку з помилкою та під впливом обману.

Доводи заявника про те, що апеляційний суд помилково обґрунтував своє рішення посиланням на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, є безпідставними, так як у справі № 6-2777цс16 Верховний Суд України роз'яснив порядок застосування статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» при визначенні початку перебігу строку дії договору оренди землі.

Оскільки твердження щодо закінчення строку дії договору оренди до укладення додаткових угод є однією із підстав позову у цій справі, апеляційний суд при вирішенні справи правильно враховував висновки щодо застосування норм права, висловлені Верховним Судом України у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення, оскільки апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук