Справа № 473/501/18
РІШЕННЯ

іменем України

"27" березня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання ОСОБА_1,

за участю: заявника ОСОБА_2,

представника заявника ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України у Миколаївській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року заявник ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України.

В обґрунтування вимог зазначено, що заявник народилася 01.04.1968 року в м. Пермь ОСОБА_5 Федерації. 23.12.1989 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє дошлюбне прізвище, в звязку з чим 27.10.1990 року в відділі внутрішніх справ Мотовиліхінського району м. Пермі отримала паспорт громадянина СРСР.

Разом з тим, з 14.03.1991 року по 27.06.1992 року ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, знявшись з реєстраційного обліку за вказаною адресою, заявник переважно проживала на території України, періодично на деякий час виїжджаючи до ОСОБА_5 Федерації за сімейними справами.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_2 просила суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року з метою вирішення питання щодо набуття громадянства України.

В судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Вознесенського РВ УДМС України в Миколаївській області в судовому засіданні питання щодо заяви ОСОБА_2 залишив на розсуд суду.

Заслухавши показання свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в тому числі, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України, в тому числі, на момент проголошення незалежності України є підставою для оформлення належності до громадянства України, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство».При цьому, процедура оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також порядок подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім того Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року за № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року за № 588/2006).

Так, відповідно до п.п. 7,8, 44 обумовленого Порядку встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство» особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає, зокрема, рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

При цьому поняття «безперервне проживання на території України» наведено в ст. 1 Закону України «Про громадянство України». Зокрема зазначено, що «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Так, судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 народилася 01.04.1968 року в м. Пермь ОСОБА_5 Федерації. 23.12.1989 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6, який був зареєстрований у Вознесенському міськвідділі ЗАГС Миколаївської області. Після укладення шлюбу, як зазначала заявник, вона виїхала до ОСОБА_5 Федерації.

В звязку з зміною прізвища після реєстрації шлюбу остання була документована паспортом громадянина СРСР VІІІ-ВГ № 703296, виданим 27.10.1990 року відділом внутрішніх справ Мотовиліхінського району м. Пермі.

13.03.1990 року в м. Пермь ОСОБА_2 народила доньку ОСОБА_8

З 14.03.1991 року по 27.06.1992 року ОСОБА_2 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Знявшись з реєстрації за вказаною адресою, заявник здійснила реєстрацію на території ОСОБА_5 Федерації в м. Пермь. В подальшому остання була зареєстрована на території України з 21.05.2008 року за адресою: АДРЕСА_1.

02.04.2013 року громадянка ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_2 отримала посвідку на постійне проживання на території України.

Вищевказане свідчить про періодичний характер перебування заявника на території України.

При цьому сама по собі наявність реєстрації у заявника в м. Вознесенську Миколаївської області станом на 24.08.1991 року не свідчить про зворотнє.

Надана ОСОБА_2 довідка квартального комітету без зазначення дати її видачі не може бути прийнята судом до уваги, оскільки викладена в ній інформація суперечить поясненням, наданим заявником у судовому засіданні. При цьому, особа, яка видала обумовлена довідку допитана судом не була, в звязку з чим не було зясовано чи дійсно остання була обізнана з подіями майже тридцятирічної давнини та за яких обставин було видано вказану довідку. Не є належним доказом безперервного проживання на території України й надані заявником дані медичного обстеження, проведені 20, 30 травня 1991 року.

Також суд відноситься критично до показань свідка ОСОБА_7, оскільки останні не узгоджуються з поясненнями, які безпосередньо надавала ОСОБА_2

Таким чином, заявником не надано письмових доказів, які є безспірним підтвердженням саме постійного (безперервного) проживання заявника на законних підставах на території України станом на 24.08.1991 року.

Крім того, ОСОБА_2 не надала доказів, що вона зверталася до компетентних органів з заявою про набуття громадянства України та їй було відмовлено. Також відсутні докази звернення заявника з відповідною заявою про припинення громадянства ОСОБА_5 Федерації, оскільки мета її звернення до суду обумовлена саме набуттям громадянства України.

Таким чином, враховуючи викладене заява ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12,13, 259, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_2, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України у Миколаївській області, про встановлення факту постійного проживання на території України - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.03.2018 року.

Суддя Л.В. Лузан