ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/819/18 Номер провадження 22-ц/814/122/18Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Панченко О.О., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, просив, стягнути разово з ОСОБА_2 на його користь 6 740 грн., а саме половину вартості додаткових витрат, понесених ним на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у 2017 році.

В обґрунтування заявлених вимог вказував на те, що після розлучення з відповідачкою їхній син залишився проживати з ним, судовим рішенням на відповідачку покладений обов'язок сплачувати аліменти на утримання сина. Додаткову матеріальну допомогу на утримання дитини відповідачка не надає.

Їхній син навчається на першому курсі Полтавського юридичного коледжу Національного юридичного університету ім.Ярослава Мудрого та активно займається спортом. Позивач самостійно сплачує кошти за навчання і придбав гімнастичну шведську стінку «Ахілес» та мішок ПВХ 80 см.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 червня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 6 740 грн., що складає половину вартості додаткових витрат, понесених ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, 2002 року народження, у 2017 році.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що суд першої інстанції взяв до уваги лише доводи позивача та не звернув уваги на те, що вона своєчасно сплачує аліменти і постійно спілкується з сином.

Додатково зазначено, що позивач отримує дохід за рік, більше ніж відповідачка, отже позивач взмозі самостійно утримувати сина, не вимагаючи від неї кошти на додаткові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, навів свої заперечення на доводи відповідачки та, посилаючись на їх необґрунтованість, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 20 травня 2000 року сторони перебували у шлюбних відносинах, які розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 28.07.2011 року (а.с.3).

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23.10.2012 року (справа № 2-1365/11) визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02.10.2014 року стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Згідно договору № МСД-9-2017-032 про надання освітніх послуг від 15 серпня 2018 року ОСОБА_4 навчається на першому курсі Полтавського юридичного коледжу Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого. Вартість навчання за один рік становить - 10 500 грн. (а.с.7).

Відповідно квитанції 0 0 831589098 1 від 19.08.2017 року ОСОБА_3 сплачено 10 500 грн. за навчання ОСОБА_4 у Полтавському юридичному коледжі Національного юридичного університету ім. Ярослава Мудрого (а.с.6).

Також судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_4 активно займається спортом. Для занять спортом позивач придбав гімнастичну шведську стінку «Ахілес» та мішок ПВХ 80 см., вартістю 2 980 грн. (а.с.5)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які зроблено посилання в обґрунтування позовних вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди з оцінкою судом наданих доказів і встановлених фактів, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктами другим, третім ч.4 ст.265 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції у своєму рішенні має зазначити докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; навести мотивовану оцінку кожного аргументу учасника справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Правовідносини з виконання батьками обов'язку по утриманню своїх дітей врегульовані нормами СК України (глава 15, глава 16).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Саме з такого розуміння закону слід виходити при вирішенні спору, що розглядається (Постанова ВСУ №6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року).

У спірних правовідносинах норми глави 16 СК України не можуть бути застосовані, оскільки ОСОБА_4 є неповнолітнім, отже витрати на навчання у коледжі, витрати на придбання спортивного інвентарю слід віднести до додаткових витрат, необхідних для розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не надано оцінки тій обставині, що вибір навчального закладу, де навчається дитина, не узгоджувався із відповідачкою, не може бути прийнятий до уваги, оскільки норми матеріального права, якими врегульовані ці правовідносини, не пов'язують обов'язок того батька, з яким дитина не проживає, приймати участь у додаткових витратах із наданням ним згоди на такі витрати. Окрім того, у справі відсутні докази про те, що син сторін у справі навчається у коледжі поза своєю волею та (або) з примхи батька.

Суд першої інстанції, виконавши вимоги процесуального закону (ст.265 ЦПК України), навів мотиви з посиланням на фактичні обставини, які не спростовані, з яких він визнав, що відповідачка має об'єктивну можливість компенсувати частину фактично понесених додаткових витрат на дитину. В апеляційній скарзі і в матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази, які б спростовували правильність висновку суду першої інстанції.

Очевидним є те, що навчання дитини у юридичному коледжі, заняття спортом є розвитком її здібностей, є необхідним для неї (дитини) та відбувається в її інтересах. Факт витрачання коштів на навчання дитини, на придбання для неї предметів спортивного інвентарю підтверджений належними і допустимими доказами.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість чи обов'язок скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 листопада 2018 року.

Головуючий О. А.Лобов

Судді: О.О.Панченко

В.М.Триголов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов