Справа № 360/2428/16-ц Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/1100/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 06.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Марченка Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2017 року у справі за поданням заступника начальника Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року заступник начальника Бородянського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням та просила встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2, дата народження 16 серпня 1957 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1 до виконання зобовязань, покладених на нього на підставі виконавчого листа № 360/2428/215/17, виданого 07 липня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 4 033 633 грн. 85 коп.

Подання обґрунтовано тим, що у провадженні Бородянського районного відділу ДВС знаходиться виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в сумі 4 026 743 грн. 85 коп. та понесених судових витрат в розмірі 6 890 грн. Однак, боржник не виконує рішення суду та не вчиняє будь-які дії, спрямовані на його виконання. 26 жовтня 2017 року на адресу ОСОБА_5 було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик щодо явки до державного виконавця для надання пояснень про причини невиконання рішення суду, надання декларації про доходи та майно. ОСОБА_2 зявився на виклик державного виконавця та надав декларацію про доходи та майно. Згідно поданої декларації боржник отримує доходи у вигляді пенсії в УПФУ у Бородянському районі, а будь-яке рухоме та нерухоме майно, грошові цінності у нього відсутнє. 07 листопада 2017 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника та направлено дану постанову до УПФУ для виконання. Під час виконання рішення суду встановлено, що майно, належне боржнику, відсутнє. На запит державного виконавця, Державна прикордонна служба України надала відповідь від 07 листопада 2017 року відповідно до якої ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України. 13 листопада 2017 року державним виконавцем повторно направлено запит до Державної прикордонної служби України, і 13 грудня 2017 року до відділу ДВС надійшла відповідь останнього, згідно якої боржник ОСОБА_2 14 листопада 2017 року перетнув кордон України в напрямку Київ-Дубай.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2017 року подання заступника начальника Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд розглянув подання без участі учасників справи, що є порушенням права на захист. 07 листопада 2017 року заявник звертався до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон та ухвалою суду від 09 листопада 2017 року йому було відмовлено у задоволенні подання. Проте, через місяць після цього заявник знову подав подання з тими ж сторонами і з того ж самого предмету, що протирічить ч. 4 ст. 257 ЦПК України. Суд не взяв до уваги пояснення адвоката, які містяться у матеріалах справи, а також не дослідив копію квитанції від 22 грудня 2017 року, яка свідчить про часткове погашення заборгованості. ОСОБА_2 є почесним консулом Республіки Коморські острови в м. Київ і всі його відрядження за кордон є робочими поїздками, а не з метою відпочинку.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 01 лютого 2018 року учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу до 16 лютого 2018 року.

13 лютого 2018 року стягувач ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві стягувач вказує на те, що суд розглядає подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без повідомлення сторін та інших зацікавлених осіб. ОСОБА_2 не виконує рішення суду та борг не повертає. Перерахування боржником 1 000 грн. не є частковим виконанням рішення суду при наявності боргу на суму більше 4 000 000 грн. Бути почесним консулом це не робота і не служба. Почесний консул не отримує грошову винагороду та не може мати робочого відрядження.

Заступник начальника Бородянського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 не подавала відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що згідно поданої ОСОБА_2 декларації, майно та доходи, крім пенсії, у нього відсутні. Боржник неодноразово перетинав державний кордон України протягом 2017 року. Боржник не погашає заборгованість, мотивуючи відсутністю в нього доходів та майна. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 липня 2017 року Бородянським районним судом Київської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики у розмірі 4 026 743 грн. 85 коп. та судових витрат у розмірі 6 890 грн. (а.с.7).

На підставі зазначеного виконавчого листа 26 жовтня 2017 року заступником начальника Бородянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження № 55013690 (а.с.15).

26 жовтня 2017 року заступником начальника відділу ОСОБА_3 було зобовязано ОСОБА_2, зокрема, зявитися до виконавця щодо сплати боргу за виконавчим документом або надати підтверджуючі документи про сплату (а.с.17).

Згідно поданої ОСОБА_2 31 жовтня 2017 року декларації про доходи та майно боржника фізичної особи у ОСОБА_2 відсутні нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери та будь-яке інше майно (а.с.26).

07 листопада 2017 року було винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_2, які він отримує в УПФУ Бородянського району у виді пенсії у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу (а.с.31).

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 7565 від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_2 перетинав державний кордон 19 січня 2017 року, 16 лютого 2017 року, 12 березня 2017 року, 24 травня 2017 року, 14 липня 2017 року, 12 серпня 2017 року, 11 жовтня 2017 року (а.с.35).

Згідно листа територіального сервісного центру № 3247 від 02 листопада 2017 року за ОСОБА_2 транспортні засоби не значаться (а.с.36).

Згідно даних Державної фіскальної служби України інформація щодо сум доходу ОСОБА_2 відсутня (а.с.37).

Згідно даних Пенсійного фонду України ОСОБА_2 отримує пенсію у розмірі 3 133 грн. 78 коп. (а.с.38).

10 листопада 2017 року Бородянським районним відділом державної виконавчої служби було винесено постанову про арешт всього нерухомого майна боржника ОСОБА_2 (а.с.51).

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 є боржником у виконавчому провадженні № 55013690, яке відкрито на підставі виконавчого листа про стягнення з нього заборгованості за договором позики у розмірі 4 026 743 грн. 85 коп. Станом на день звернення виконавця до суду з поданням рішення суду боржником не виконано.

З наявних матеріалів виконавчого провадження вбачається, що у ОСОБА_5 відсутнє будь-яке майно, на яке може бути звернуто стягнення на стадії виконавчого провадження. Рішення суду виконується лише шляхом відрахування 20 % з пенсії боржника, яка становить 3 133 грн. 78 коп.

У поданій виконавцю декларації ОСОБА_2 зазначив, що у нього відсутні нерухоме майно, транспортні засоби, грошові кошти, цінні папери та будь-яке інше майно.

Натомість, згідно листа Державної прикордонної служби України протягом 2017 року ОСОБА_2 перетинав державний кордон 19 січня 2017 року, 16 лютого 2017 року, 12 березня 2017 року, 24 травня 2017 року, 14 липня 2017 року, 12 серпня 2017 року, 11 жовтня 2017 року.

Оскаржуючи ухвалу суду, якою ОСОБА_2 обмежено право виїзду за кордон, останній зазначає, що він є почесним консулом Республіки Коморські острови в м. Київ і всі його відрядження за кордон є робочими поїздками, а не з метою відпочинку.

Згідно Положення про нештатних (почесних) консулів України, затвердженого указом Президента України від 17 лютого 1997 року № 150/97 почесними консулами можуть бути громадяни України, іноземні громадяни, які займають помітне становище в суспільстві держави перебування і мають необхідні особисті якості, бездоганну репутацію, добре знають особливості державного, політичного та суспільного устрою держави перебування, мають вагомий суспільний статус та сталі контакти з представниками урядових, ділових та громадських кіл держави перебування, орієнтуються в законодавстві.

Так, згідно листа Державної прикордонної служби України протягом 2017 року ОСОБА_2 відвідував Амстердам, Стамбул, Анкару, Дубай. Однак, вказані міста не входять до складу Коморських островів.

ОСОБА_2 не надав жодних доказів того, що його поїздки до вищезазначених міст були саме у робочих цілях, а також, що ці поїздки були оплачені не за його кошти. Постійні поїздки за кордон в тому числі і в місця організованого відпочинку людей, на думку суду свідчать про наявність у боржника доходів, які не відображені в декларації про доходи, яка була подана до виконавчої служби, а відтак є всі підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суд розглянув подання без участі учасників справи, що є порушенням права на захист. Однак, згідно вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

ОСОБА_2 вказує на те, що заявник уже звертався до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон та ухвалою суду від 09 листопада 2017 року йому було відмовлено у задоволенні подання. Проте, через місяць після цього заявник знову подав подання з тими ж сторонами і з того ж самого предмету, що суперечить ч. 4 ст. 257 ЦПК України.

В даному випадку, посилання на статтю 257 ЦПК України є безпідставним, оскільки вказана стаття встановлює випадки залишення без розгляду позову. Чинним законодавством не встановлено обмеження щодо кількості звернень до суду з поданням державного виконавця.

Боржник також зазначає, що судом не враховано квитанцію від 22 грудня 2017 року, яка свідчить про часткове погашення заборгованості. Однак, згідно даної квитанції ОСОБА_2 перерахував лише 1 000 грн. до ВДВС Бородянського РУЮ, тоді як загальна сума боргу становить 4 033 633 грн. 85 коп. Крім того, судом враховується, що даний платіж було здійснено під час розгляду подання державного виконавця у суді, а саме за чотири дні до його розгляду по суті.

Відсутність будь-яких дій відповідача направлених на виконання судового рішення за період з дати набуття рішенням чинності (08.06.2017 р.) по 22.12.2017 року, тобто до моменту розгляду зазначеного подання в суді свідчить про ухилення відповідача від виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Фінагеєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_7