ПОСТАНОВА

Іменем України

27 листопада 2018 року м. Кропивницький

справа № 394/197/16-ц

провадження № 22-ц/4809/240/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Письменного О.А., Суровицької Л.В.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2016 року, у складі головуючого судді Запорожець О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, третя особа - голова Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області про визнання неправомірних дій, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позову посилалась на те, що вона була прийнята на роботу на підставі розпорядження Небелівського сільського голови Новоархангельського району Кіровоградської області від 02.12.2011 року на посаду завідуючою дошкільним навчальним закладом «Сонечко».

25.01.2016 року за розпорядженням № 1 її було звільнено із займаної посади завідуючої ДНЗ «Сонечко» згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Вказане звільнення позивач вважає незаконним та безпідставним. Вважає, що головою Небелівської сільської ради Новоархангельського району ОСОБА_2 було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, а саме із наказом про звільнення з роботи позивачку не було ознайомлено та його копія позивачці не видавалась.

Причини звільнення наведені в розпорядженні № 1 не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що має достатню кваліфікацію, щоб перебувати на посаді завідуючої дошкільного навчального закладу «Сонечко», оскільки підвищувала свою кваліфікацію, а свої посадові обов'язки виконувала згідно посадової інструкції, у відповідності до укладеного колективного договору і дотримувалася внутрішнього трудового розпорядку в ДНЗ «Сонечко».

За період роботи на неї не накладалося жодного дисциплінарного стягнення.

Рішенням атестаційної експертної комісії у 2013 році завідуючу ДНЗ «Сонечко» Новоархангельського району Кіровоградській області ОСОБА_1 не було визнано такою, що не відповідає займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації чи стану здоров'я.

Також зазначала, що з боку ОСОБА_2 на неї чинився тиск із метою примусу до звільнення, у зв'язку із чим у позивачки стався розлад здоров'я і вона зверталася до Новоархангельської центральної районної лікарні.

25 січня 2016 року відповідачем було повідомлено позивача про звільнення її із займаної посади, а позивач повідомила, що є одинокою матір'ю і виховує малолітню доньку, а також перебуває у вагітному стані і згідно законодавства України роботодавець не має права звільняти її, але відповідач на дане зауваження не відреагувала. Трудову книжку позивач отримала 27.01.2016 року. Відповідач письмово не повідомила позивача про виплату зазначених сум перед звільненням і не виплатила позивачу коштів, належних їй при звільненні. Виплата була проведена лише - 15.02.2016 року.

Вважає своє звільнення безпідставним, а тому відповідно до положень ст. 235 КЗпП України просила суд поновити її на попередній роботі.

В наслідок незаконного звільнення їй не була нарахована середньомісячна заробітна плата.

Крім того, звільнення з роботи настільки погіршило стан здоров'я позивачки, що у неї стався викидень, а тому вона вважає, що саме через незаконні дії відповідача була втрачена дитина на п'ятнадцятому тижні вагітності.

Вважає, що незакононним звільненням їй завдано моральну шкоду та оцінює її в 50000,00 грн.

Заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 вказувала, що пропустила даний строк у зв'язку із проходженням лікування та вагітністю, а тому просила поновити строк.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2016 року позов задоволено частково. Поновлено позивачу строк на звернення до суду. Визнано незаконними дії голови Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_1 із посади завідуючої Небелівського дошкільного навчального закладу. Скасовано розпорядження голови Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області від 25.01.2016 року № 1 «Про звільнення ОСОБА_1». Зобов'язано ОСОБА_2 поновити ОСОБА_1 на посаді завідуючої Небелівського дошкільного навчального закладу. Стягнуто з Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26 січня 2016 року по день поновлення на посаді (день винесення даного рішення суду). Стягнуто з Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.

Стягнуто з Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 492,50 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідуючої Небелівського дошкільного навчального закладу та виплати заробітної плати за один місяць.

Додатковим рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2016 року стягнуто з Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 15946,90 грн.

Не погодившись із рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, зазначивши, що вказане рішення є необгрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, а суд визнав поважними причини його пропуску з необ'єктивних підстав. Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що при звільненні позивача було відповідачем порушено норми КЗпП України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі та надано учасникам справи строк для подання відзивів.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції встановив, що позивач пропустила строк звернення до суду за вирішенням трудового спору з поважних причин, а тому підлягає поновленню. По суті розгляду спору суд послався на те, що при звільнення ОСОБА_1 з роботи відповідачем було порушено ч.3 ст.184 КЗпП України, а тому дії відповідача є незаконними, а позивача необхідно поновити на роботі. Щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача суд виходив із характеру та обсягу заподіяних моральних страждань позивачу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Судом першої інстанції було встановлено та підтверджено матеріалами справи:

Згідно копії розпорядження Небелівського сільського голови Новоархангельського району Кіровоградської області від 02 грудня 2011 року № 18 ОСОБА_1 було прийнято на посаду завідуючої дошкільним навчальним закладом «Сонечко» з 02 грудня 2011 року на підставі заяви № 13 від 02 грудня 2011 року (том 1 а. с. 25,26).

Розпорядженням Небелівського сільського голови Новоархангельського району Кіровоградської області від 25 січня 2016 року № 1 звільнено з 25 січня 2016 року ОСОБА_1 - завідуючу дошкільним навчальним закладом Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області із займаної посади як таку, що не відповідає займаній посаді. На підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України (том 1 а.с. 129).

Трудову книжку позивач отримала 27.01.2016 року, що підтверджується витягом з журналу про отримання трудових книжок (том 1 а.с. 99).

Звертаючись із позовом до суду позивач просила поновити їй строк передбачений ст.233 КЗпП України з підстав погіршення стану здоров'я та перебування на лікуванні в медичному закладі, догляду за малолітньою дитиною, а також на той час вона перебувала у стані вагітності, що унеможливило вчасно звернутися до суду з позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦПК України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивач дізналась про порушення свого права 26.01.2016 року, трудову книжку отримала 27.01.2016 року, а до суду звернулася із позовом 01.04.2016 року, тобто після спливу одного місяця.

Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Суд першої інстанції на підставі ст.234 КЗпП України визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду.

З даним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, а доводи відповідача на відсутність підстав для поновлення строку для звернення до суду є необгрутованими і не спростовують висновок суду та докази надані позивачем щодо пропуску строку з поважної причини.

Обставини, які дослідженні судом не надавали правових підстав звільнення позивача на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходила підвищення кваліфікації на курсах завідувачів дошкільних навчальних закладів і була рекомендована на зайняття посади завідувача дошкільного навчального закладу у відповідності до акту атестаційної експертизи освітньої діяльності Небілівського дошкільного навчального закладу Новоархангельського району Кіровоградської області від 08.05.2013 року , разом з сільською радою.

Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що в повноваження сільського голови не входить призначати та звільняти з посад працівників навчальних закладів , а оскільки позивач була прийнята на роботу за розпорядженням сільського голови, а тому відповідач повинен був забезпечити її правом на отримання освіти, попереджати її про необхідність отримання освіти, яка відповідала б займаній нею посаді в очолюваному нею дошкільному закладі.

Правильним є висновок суду, що є грубим порушенням звільнення вагітних жінок, що передбачено ч.3 ст.184 КЗпП України.

Позивачем доведено, що на час звільнення вона була вагітною, що підтверджується довідкою Новоархангельської Центральної районної лікарні від 28.03.2016 року (том 1а.с. 21).

Згідно ч.3 ст.184 КЗпП України забороняється звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Таким чином, законодавство прямо забороняє звільнення вагітних жінок, а позивач доводила до відповідача те, що вона перебувала в стані вагітності на день звільнення та мала на утриманні малолітню доньку, але відповідач свідомо порушив норми зазначеної статті, звільнивши позивачку із займаної посади.

Крім того, відповідач призначаючи на посаду позивача взяв на себе обов'язок створити для неї робочі умови, надати їй робоче місце, виплачувати заробітну плату, надавати щорічні та додаткові відпустки, а також відповідачу було відомо про рівень кваліфікації ОСОБА_1

За таких обставин, висновок суду про визнання незаконними дії голови Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_1 із посади завідуючої Небелівського дошкільного навчального закладу та відповідно скасування такого розпорядження є обгрунтованим та законним.

Позивачем доведено, що вона внаслідок звільнення її з роботи зазнала значних моральних страждань, а тому часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди є законним.

Також, суд правильно у відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесені рішення про поновлення на роботі, ухвалив рішення про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 15946,90 грн. із правильним її розрахунком.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Небелівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12 серпня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

05.12.2018 року - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: О.А. Письменний

Л. В. Суровицька