ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 654/2967/17 Головуючий в І інстанції: Сіянко В.М.
Номер провадження: 22-ц/819/308/18 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сисак Світлани Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 серпня 2018 року, у складі судді Сіянка В.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, діючого в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., (третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Голопристанська районна державна адміністрація Херсонської області як орган опіки та піклування) про позбавлення права користування житлом та за зустрічним позовом адвоката Чухрая Віталія Миколайовича, діючого в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_3 (третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Голопристанська державна нотаріальна контора) про визнання права власності за законом в порядку спадкування на 1/2 частину домоволодіння, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та виключення з реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В :

13 жовтня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з первісним позовом, в якому просила позбавити свого сина ОСОБА_4 та його малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. права користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Позов, з посиланням на ст.ст.319, 321, ч.2 ст.405 ЦК України, обґрунтований наступним. Їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2008 року на праві власності належить вказаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_4, її син, до реєстрації свого шлюбу зі своєю дружиною проживав з нею (позивачем) і був зареєстрований у вказаному будинку. Після реєстрації шлюбу він привів до їх будинку свою дружину, деякий час вони проживали втрьох, але через сварки вони вибули з будинку і перейшли на постійне місце проживання до її (позивача) сестри в цьому ж селі. Однак після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 у сина дочки ОСОБА_5 син зареєстрував її в її (позивача) будинку. Вважає, що з моменту реєстрації в її (позивача) будинку її син та його дочка малолітня ОСОБА_5 набули право користування житловим приміщенням, однак, не проживаючи в ньому, вони втратили це право. Наразі вона хоче продати свій вказаний будинок, проте покупці наполягають на знятті з реєстрації сина та його дочки. Пославшись на ст.ст.319, 321, ч.2 ст.405 ЦК України, просить задовольнити позов.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 січня 2018 року позов був частково задоволений, ОСОБА_4 був визнаний таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, а в решті позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 30 березня 2018 року вказане заочне рішення було скасовано.

29 травня 2018 року адвокат Чухрай Віталій Миколайович, діючий в інтересах ОСОБА_4, подав зустрічний позов до ОСОБА_3, в якому просив:

--- визнати за позивачем право власності за законом в порядку спадкування на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1;

--- визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2008 року на ім'я ОСОБА_3;

--- виключити з реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказане домоволодіння.

Ухвалою суду від 23 липня 2018 року вимоги за зустрічним позовом були об'єднані в одне провадження з первісним позовом.

Іншою ухвалою суду від 23 липня 2018 року до участі в розгляді справи за зустрічним позовом була залучена Голопристанська державна нотаріальна контора.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що на момент смерті батька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, він проживав і був зареєстрований у спадковому будинку, тобто є таким, що прийняв спадщину. Дана обставина не була врахована нотаріусом при видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину.

21 червня 2018 року адвокат Сисак Світлана Петрівна, діюча в інтересах ОСОБА_3, подала відзив на зустрічний позов, в якому просила відмовити в задоволенні зустрічного позову. В ході розгляду справи вона також послалась на подання у 2008 році ОСОБА_4 до нотаріуса письмової заяви про відмову від спадщини після смерті батька.

Оскаржуваним рішенням суду від 28 серпня 2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 14 вересня 2018 року, в задоволенні первісного та зустрічного позовів було відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі адвокат Сисак Світлана Петрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_3, просить вказане рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказала, що суд першої інстанції, не посилаючись на конкретні факти та докази на підтвердження поважності причин непроживання ОСОБА_4 у спірному будинку, виходив із припущення, встановивши, що ОСОБА_4 з поважних причин не проживає у спірному будинку. При цьому суд не звернув уваги на пояснення позивача за первісним позовом та свідка ОСОБА_9 про те, що жодних перешкод ОСОБА_4 з боку його матері щодо проживання у спірному будинку не чинилось, що ОСОБА_4 останні 5 років не виконує обов'язки члена сім'ї щодо утримання майна, не допомагає по господарству, ремонту будинку, не приймає участі у сплаті комунальних послуг. Також, зазначила, що поза увагою суду залишилась і та обставина, що, як встановлено в ході розгляду справи, конфліктна ситуація виникла не між позивачем та відповідачем за первісним позовом, а між позивачем за первісним позовом та дружиною ОСОБА_4, яка не зареєстрована в будинку та не має права на користування ним. Також, вказала, що судом не враховано те, що за ст.319 ЦК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є виключно правом власника, а на даний час ОСОБА_3 обмежена у праві на відчуження будинку, оскільки факт реєстрації інших осіб спричинить у подальшому негативні наслідки для набувачів, через що останні не погоджуються на таку угоду. Крім того, зазначила, що суд не врахував і того, що при поданні заяви про перегляд заочного рішення, відповідачем за первісним позовом не надано у сукупності доказів на підтвердження поважності причини неявки в судове засідання та обставин справи , які могли б вплинути на зміст рішення.

Отже, рішення суду оскаржується лишу в частині відмови в задоволенні первісного позову та не оскаржується в частині відмови в задоволенні зустрічного позову адвоката Чухрая Віталія Миколайовича, діючого в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_3 (третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Голопристанська державна нотаріальна контора) про визнання права власності за законом в порядку спадкування на 1/2 частину домоволодіння, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та виключення з реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається таке.

Відповідно до повторного свідоцтва про народження ОСОБА_4 останній є сином ОСОБА_3 (а.с.105).

Сторонами не заперечується, що батьком малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. є ОСОБА_4.

Відповідно до довідки від 29.09.2017 року, виданої Великокардашинською сільською радою Голопристанського району та підписаної сільським головою, у домоволодінні ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 зареєстровані, але фактично не проживають (акт обстеження від 29.09.2017р №0216/249) син ОСОБА_4, 1979р.н. та онука ОСОБА_5, 2014р.н. (а.с.7).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.09.2017р №0216/249 комісія у складі депутата сільської ради та сусідів встановила, що у домоволодінні ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 зареєстровані, але фактично не проживають її син ОСОБА_4, 1979р.н. та онука ОСОБА_5, 2014р.н. (зі слів власника не проживають з 2013 року) (а.с.6).

Згідно з повідомленням від 16.11.2017 року про зняття з реєстрації місця проживання особи місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. знято з реєстрації з 16.11.2017 року за адресою АДРЕСА_1 у зв'язку з вибуттям до нового місця проживання за адресою АДРЕСА_3 (а.с.34).

За нотаріально посвідченим свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.2008 року ОСОБА_3 є власником домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.4).

За вказаним свідоцтвом ОСОБА_3 як дружина є спадкоємцем на 1/1 частку майна ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 від 20.08.2008 року останній відмовився на користь дружини померлого ОСОБА_3 від спадщини після смерті батька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.154).

Державна реєстрація права власності за ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок здійснена 17.12.2008року, номер запису 3333 (а.с.5).

Відповідно до довідки від 08.12.2017 року, виданої Великокардашинською сільською радою Голопристанського району та підписаної сільським головою, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, проживав до червня 2013 року за вказаною адресою, а потім проживав до вересня 2017 року в тому ж АДРЕСА_2 (а.с.104).

За зустрічним позовом наразі фактичне місце проживання ОСОБА_4 - АДРЕСА_3 (а.с.93).

Сторони не заперечують про того, що у ОСОБА_4 своє інше житло відсутнє.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за цим позовом з народження проживав та був зареєстрований у спірному будинку в АДРЕСА_1, що сторонами не заперечується, з того, що в зазначеному будинку він також проживав з часу одруження і зі своєю дружиною ОСОБА_10, виходив з того, що у червні 2013 року через конфлікт останньої з ОСОБА_3 він змушений був залишити вказаний будинок та поселитися з дружиною жити в інше житло по-сусідству (а.с.104), що також сторонами не оспорюється, а також з того, що малолітня дочка відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. знята з реєстрації місця проживання у спірному будинку добровільно. Також суд виходив з того, що через заборону дружини ОСОБА_4 не проживає у будинку матері, бажаючи зберегти сім'ю, тобто не проживає там і не користується вказаним будинком з поважної причини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає зібраним у справі доказам, яким суд дав належну оцінку. При цьому, зважаючи на обґрунтування свого позову позивачем за первісним позовом, апеляційний суд приймає його як позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, не зважаючи на зазначення в позовній заяві в якості третьої особи служби у справах дітей Голопристанської райдержадміністрації, з урахуванням того, що фактично у справі брав участь орган опіки та піклування в особі Голопристанської районної державної адміністрації (наявна довіреність голови вказаної адміністрації від 10.07.2018р на представництво інтересів органу опіки та піклування Шевченко Наталією Юріївною(а.с.144)), апеляційний суд вважає, що у цій справі за первісним позовом в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, брав участь саме орган опіки та піклування в особі Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області (що передбачено, зокрема, п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. № 866).

За положеннями ст.405 ЦК України:

--- члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1);

--- член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2).

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

За положеннями ст.319 ЦК України: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1); власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч.2); власність зобов'язує (ч.4); власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч.5).

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

При цьому, згідно вказаної вище ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів його сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖК, але тільки за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу.

Відповідно ж до ст.157 вказаного Кодексу члени сім'ї власника житлового будинку (квартири) можуть бути виселені у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу; виселення проводиться в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

А за положеннями ч.1 ст.116 вказаного Кодексу виселення наймача та членів його сім'ї або інших осіб, які проживають з ним, проводиться на вимогу наймодавця у випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК слід дійти до висновку, що положення ст.ст.383, 391 ЦК передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст.ст.405 ЦК, ст.ст.150, 156 ЖК регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад 1 рік.

Саме через доведення непроживання відповідача за первісним позовом без поважних причин понад один рік має бути задоволено позов. Однак суд вірно встановив, що позивач за первісним позовом цього не довела.

На думку апеляційного суду встановлені факти, а саме відсутність у ОСОБА_4 свого житла, те, що ОСОБА_4 переселився з будинку матері в інше місце через сварки його дружини з матір'ю, не визнає цей первісний позов, звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання права власності за законом в порядку спадкування на 1/2 частину домоволодіння, свідчать про те, що відповідач вважає спірний будинок місцем свого постійного проживання, бажає проживати в ньому і не проживає з поважної причини. Вказане, а також добровільне зняття з 16.11.2017 року з реєстрації місця проживання у спірному будинку малолітньої дочки ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., підтверджує недоведення позивачем обставин, на які вона посилається як на підставу свого позову, унеможливлює застосування ч.2 ст.405 ЦК України.

Отже, суд повно, всебічно дослідив обставини справи та, давши належну оцінку зібраним доказам по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні первісного позову.

Крім того, апеляційний суд враховує й таке.

За положеннями ст.19 СК України: при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4); орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5); суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6).

В цій справі відсутній письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв'язання спору в частині визнання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. такою, що втратила право користування житловим приміщенням. При розгляді справи апеляційним судом учасники справи такий висновок не надали й не заявили клопотання про його витребування. Зважаючи на це, а також враховуючи, що у справі встановлено факт зняття з 16.11.2017 року з реєстрації місця проживання у спірному будинку малолітньої дочки ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., що фактично усуває відповідний спір та позбавляє будь-якого сенсу наявність такого висновку, апеляційний суд вважає, що справу можливо розглянути за його відсутності.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані законом та спростовуються матеріалами справи. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на непідтвердження непроживання ОСОБА_4 у спірному будинку з поважних причин, а також на доведення того факту, що позивач за первісним позовом не перешкоджала сину, який не приймає участі в утриманні будинку, проживати в будинку, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Більш того, сама позивач за первісним позовом посилалась, зокрема і в своєму позові, на те, що через виниклі між нею та дружиною сина непорозуміння син з дружиною перейшли на постійне місце проживання в інше місце. Тобто, вона сама вказала на поважну причину непроживання сина в її будинку. Також слід відхилити й посилання на виниклу конфліктну ситуацію саме між позивачем за первісним позовом та дружиною її сина, оскільки саме через цей конфлікт, який апеляційний суд вважає поважною причиною непроживання в будинку, ОСОБА_4 з дружиною покинув вказаний будинок своєї матері. Також підлягають залишенню поза увагою й посилання на передбачені ст.319 ЦК України права власника майна, оскільки ці права не є необмеженими та не можуть шкодити інтересам інших осіб. Сама по собі наявність реєстрації не є перешкодою для здійснення позивачем за первісним позовом свого права на відчуження будинку. Посилання ж на те, що нібито факт реєстрації інших осіб спричинить у подальшому негативні наслідки для набувачів є припущенням та не свідчить про встановлення дійсного факту. Крім того, не можуть бути прийняті до уваги й посилання скаржника на неправильне, на його думку, скасування заочного рішення, оскільки вони не містять в собі підстав для скасування чи зміни рішення.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Сисак Світлани Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 28 серпня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, діючого в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., (третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Голопристанська районна державна адміністрація Херсонської області як орган опіки та піклування) про позбавлення права користування житлом - залишити без змін.

Це ж рішення суду в іншій частині в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 22 листопада 2018 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська