Номер провадження: 22-ц/785/2342/18
Номер справи місцевого суду: 521/4502/17
Головуючий у першій інстанції Леонов О.С.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Леонова О.С. 04 липня 2017 року в м. Одесі о 14:36 год.,-

встановила:

Позивачка звернулася до відповідача із позовом про розірвання шлюбу таподіл спільного майна подружжя (а. с. 3-6).

Ухвалою Малиновського районного суду від 22.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було виділено в самостійне провадження (а. с. 47).

Рішенням Малиновського районного суду від 22.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу були задоволені та шлюб було розірвано (а. с. 48-50).

В обґрунтування свого позову про поділ майна посилалась на те, що за час перебування у шлюбі, сторонами було придбано квартиру, загальною площею 32,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. За домовленістю між ними, стороною в договорі купівлі-продажу квартири був ОСОБА_2, квартиру було зареєстровано на останнього, який на даний час, згідно документів, вважається одноосібним власником їх квартири. У придбаній квартирі вони проживали з родиною, де і було зареєстровано їх місце проживання. Шлюбні відносини між ними погіршилися, сторони проживають окремо, припинили ведення спільного господарства та бюджету. У зв'язку із цим, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про припинення право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, визнати її об'єктом спільної сумісної власності, визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на 2/3 частки квартири, визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/3 частки квартири. стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати у розмірі 551,21 гривень.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Поділено майно, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 25,2 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 551,21 гривень. В задоволенні іншої частини позову відмовлено (а. с. 80-81).

В апеляційній скарзі апелянт просить змінити описову частину рішення, встановивши джерело походження коштів на придбання спірної квартири, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 83).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такий висновок відповідає нормам закону та зібраним доказам.

Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 26.09.2007 року Виконавчим комітетом Новопетликівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис № 05 (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (8-9).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.03.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 48-50).

За час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2009 року, сторонами було придбано двокімнатну квартиру, загальною площею 32,9 кв.м. житловою площею 25,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, яку було зареєстровано на відповідача (а.с. 65-71).

Отже, спірне майно було придбано сторонами за час шлюбу, у зв'язку з чим є спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина 2 статті 372 ЦК України).

Підпунктами 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2, 3 ст. 70 ЦК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Задовольняючи позовні вимоги частково, районний суд обґрунтовано виходив з того, що квартира є спільним майном подружжя і підлягає поділу в рівних частинах у відповідності до положень ст.70 СК України.

ОСОБА_2 в апеляційної скарзі посилається на те, що суд керуючись вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме відповідно до п.п. 23-25 вказаної постанови судам роз'яснено, що вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До матеріалів справи було долучено договір позики від 24 квітня 2017 року укладений між ОСОБА_2 та його матір'ю ОСОБА_5, якому суд не надав належної оцінки.

Даний довід апеляційної скарги є не спроможним.

Так, наявність договору займу від 24 квітня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про отримання ОСОБА_2 15 000 доларів США не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки вимог про розподіл боргових зобов'язань позивачем не заявлено, а ОСОБА_5 в межах цієї справи з будь - якими вимогами також не зверталась.

Інших доводів апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

Калараш А.А.