Справа № 715/1225/18
Провадження № 2/715/510/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Оршевська С.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Глибока справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні присадибною ділянкою шляхом перенесення пасіки та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він, є власником будинковолодіння, що знаходиться за адресою вул. Александру чел Бун, 40 в с. Йорданешти, Глибоцького району, Чернівецької області. За вищевказаною адресою проживає з народження. Разом із ним проживає та веде господарство його сім'я: дружина - ОСОБА_5, син - ОСОБА_6 та дочка - ОСОБА_7. По сусідству біля позивача, за адресою вул. Александру чел Бун, 42 в с. Йорданешти проживає сім'я ОСОБА_4: ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Близько п'ятнадцяти років тому сусід позивач ОСОБА_2 розмістив на відстані в один-два метри від межі між господарствами два вулики з бджолами. Позивач просив забрати ці вулики оскільки вони знаходяться занадто близько до будинковолодіння позивача та впритул до межі. ОСОБА_2 обіцяв забрати вулики подалі від межі та не створювати перешкоди в користуванні будинковолодінням та городом. Разом з тим, він не переніс вулики на інше місце подалі від межі, а встановив ще додатково п'ять вуликів, пізніше було встановлено ще десять вуликів. Станом на червень 2017 року пасіка сусіда, (яка розташована впритул до межі між городами) налічувала 15 вуликів, з яких 13 діючих. Позивач неодноразово звертався до свого сусіда з проханням та вимогами перенести пасіку на інше місце подалі від межі. На усі прохання та попередження відповідь була одна - «що хочу, те й роблю». Починаючи з 2015 року позивач почав звертатись з відповідними заявами та скаргами стосовно неправомірних дій (щодо розміщення вуликів) в різні інстанції. 14 вересня 2015 року ним була направлена заява до Глибоцького міжрайонного управління Держсанепідслужби у Чернівецькій області, 29 вересня 2015 року Глибоцьке міжрайонне управління Держсанепідслужби у Чернівецькій області склало Акт перевірки дотримання санітарного законодавства № 19/11-01, у відповідності до якого виявлено, що ОСОБА_2 на власній присадибній ділянці площею 10x100 метрів утримує бджіл в кількості 15 вуликів на відстані 2 метра від межі присадибної ділянки. Внаслідок складання вищезазначеного акту ОСОБА_2 було роз'яснено, що згідно чинного законодавства вулики встановлюються на відстані 300 метрів від житлових будинків, йому був направлений припис, де було рекомендовано з квітня по листопад місяці, щорічно, переносити вулики на інше місце, де вони не завдають нікому шкоди та дискомфорту. Жодних дій щодо виконання припису ОСОБА_2 не виконав, а в усній розмові з позивачем зазначив що нічого переносити не буде.

05 травня 2017 ОСОБА_3 звернувся до сільського голови села Йорданешти ОСОБА_8 із заявою, за результатами якої був складений Акт перевірки дотримання санітарного законодавства від 26 травня 2017 року, в якому було встановлено: бджолопасіка ОСОБА_2 розташована на власній присадибній ділянці, на якій знаходиться 15 вуликів, із них заповнено бджолосім'ями 7 вуликів; відстань до найближчого житлового будинку близько 50 метрів, санітарна зона не дотримується; пасіка не огороджена, засаджена плодовими деревами та кущами; відсутній ветеринарно-санітарний паспорт на пасіку та реєстрація в сільській раді за місцем проживання.

На підставі вищезгаданого акту 31 травня 2017 року приписом Глибоцького районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області ОСОБА_2 було рекомендовано вчинити наступні дії: провести реєстрацію пасіки в сільській раді с. Йорданешти; отримати ветеринарно-санітарний паспорт на пасіку в Глибоцькому районному управлінні Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області; облаштувати навколо пасіки загорожу висотою 2,5 метри або перенести пасіку на період льоту бджіл на відстань не менше 300 метрів від житлових будинків. Дані рекомендації ОСОБА_2 до уваги прийняті не були, ніяких спроб виправлення ситуації здійснено не було.

Постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Йорданештської сільської ради встановила обов'язок ОСОБА_2, відповідно до Наказу № 9 від 30.01.2001 року «Про затвердження інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл» встановити огорожу пасіки висотою 2,5 м. до 20.06.2017 року. Вимоги даної постанови виконано не було і досі, про що свідчать фотознімки межі сусідніх городів. Сина позивача, ОСОБА_6, 30 травня 2017 року було покусано бджолами, які вилетіли з вуликів ОСОБА_2 на присадибну ділянку ОСОБА_3, через що довелося звернутися до Глибоцької центральної комунальної лікарні, де був підтверджений факт алергічної реакції від укусу бджоли. Для ведення господарства на присадибній ділянці, ОСОБА_3 найняв чоловіка, який мав з конем проорати город. Під час виконання роботи кінь зазнав шкоди від бджіл ОСОБА_2, про що власник тварини може засвідчити. ОСОБА_3 та його дружина також постійно страждають від бджіл відповідачів, що створює незручності в проживанні та користуванні належною присадибною ділянкою та іншим майном, зокрема завдає шкоди здоров'ю сім'ї, домашнім тваринам. Порушення чинного законодавства зі сторони відповідачів також призвело до моральної шкоди, яка виражається в порушенні права позивача, як власника будинковолодіння, болю та страждань від укусів бджіл, порушення звичайного ритму життя, відвідування компетентних інстанцій з приводу перенесення пасіки, довготривалому конфлікті з відповідачами. Через постійний страх бути ужаленим бджолами з вуликів відповідачів важко займатися господарством на території власного господарства. Також, сім'я позивача постійно вимушена знаходитись в будинку без свіжого повітря, оскільки виходити на подвір'я небезпечно для здоров'я. У зв'язку з даними обставинами, враховуючи тривалість душевних страждань, виходячи з вимог співмірності, розумності та справедливості оцінює моральну шкоду завдану йому відповідачами у 20 000 грн. Просить суд, зобов'язати ОСОБА_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 чел Бун, 42 та ОСОБА_4, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 чел Бун, 42 перенести та належним чином облаштувати пасіку на відстань 300 метрів від житлового будинку ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: с. Йорданешти, Глибоцький район, Чернівецька область, вул. Александру чел Бун, 40. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди.

27 червня 2018 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 направили до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечують проти його задоволення, посилаються на його необґрунтованість та безпідставність.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилався на його не обґрунтованість та безпідставність, та стверджував, що в чинному законодавстві не існує норм, щодо розміщення індивідуальних пасік. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, визначив наступні правові норми, що їх регулюють та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул.. Александру чел Бун, 40 в с. Йорданешти Глибоцького району Чернівецької області та земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується правовстановлюючими документами.

Встановлено, що на ділянці за адресою вул. Александру чел Бун, 42 в с. Йорданешти Глибоцького району Чернівецької області знаходиться пасіка в кількості 15 вуликів, з яких 13 задіяних (на час виникнення спірних правовідносин). Власником даної земельної ділянки площею 0,1773 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, є відповідач, що підтверджується правовстановлюючими документами.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Згідно зі статтею 293 Цивільного кодексу України фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання тощо.

Відповідно до статті 103 Земельного кодексу України , власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (неприємні запахи, забруднення, тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частина друга статті 103 ЗК України).

Стаття 104 ЗК України передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння якнайменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Статтею 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено обов'язки громадян, які пов'язані з бережливим ставленням до природи, її охорони та раціонального використання її багатств відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; одним з обов'язків є непорушення екологічних прав та законних інтересів інших громадян.

Правила розведення, використання бджіл регулюються Законом України Про бджільництво, Інструкцією щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини №9 від 30.01.2001року, Державними санітарними правилами планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя України від 19.06.1996р № 173, Порядком реєстрації пасік, затвердженого наказом міністерства аграрної політики України і Української академії аграрних наук №184/82 від 20.09.2000року.

Згідно ст.ст. 11, 12 Закону України «Про бджільництво» право на утримання бджіл і зайняття бджільництвом мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають необхідні навики або спеціальну підготовку, а також юридичні особи. Фізична або юридична особа з метою зайняття бджільництвом формує пасіку з бджолиних сімей, яка може мати підсобне приміщення, інвентар і обладнання та розміщується на відповідній земельній ділянці. Кількість бджолиних сімей, що може утримуватися юридичними та фізичними особами, не обмежується.

Відповідно до ст.15 цього Закону фізичні та юридичні особи розміщують пасіки на земельних ділянках, які належать їм на правах власності або користування, відповідно до ветеринарно-санітарних правил.

Згідно п. 1.3 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30.01.2001р. № 9, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.02.2001р. за №131/5322, - територію стаціонарної пасіки обгороджують, обсаджують плодовими деревами і кущами. Відведення земельних ділянок для розміщення такої пасіки необхідно погоджувати з органами державного управління з питань ветеринарної медицини і місцевими органами влади. При визначенні розміру площі під пасіку, розраховують, що на одну бджолину сімю потрібно 30-35 кв.м., залежно від способу розміщення бджіл. При розміщенні пасіки на присадибній ділянці (подвірї), огорожа повинна бути заввишки не менше 2,5 м для підвищення рівня льоту бджіл.

Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначив, що внаслідок утримання відповідачем пасіки він позбавлений права на безпечні й здорові умови проживання та користування земельною ділянкою та будинком.

З огляду на викладене, суд вважає доводи позивача про те, що пасіка повинна розміщуватись не ближче 300 м від жилих зон безпідставними, оскільки такі вимоги на індивідуальну пасіку відповідача не розповсюджуються, тому приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобовязання відповідача перенести пасіку на відстань 300 м від житлового будинку позивача не підлягають задоволенню.

Пасіка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 знаходиться на земельній ділянці відповідача, зареєстрована за місцем їх проживання відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач має ветеринарно-санітарний НОМЕР_1, на даний час встановлена огорожа, висота якої становить понад 2,5 м. відповідно до Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини України від 30 січня 2001 року № 9.

Ураховуючи те, що сам по собі факт утримання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 пасіки не є порушенням права позивача на безпечні й здорові умови проживання та користування його земельною ділянкою та будинком, позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

Вказана правова позиція закріплена в Постановах Верховного Суду№ 676/1052/14-ц та №452/1121/15-ц від 23 травня 2018 року.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Моральна шкода може стягуватися виключно у разі наявності складу правопорушення та у випадку передбачених чинним законодавством чи договірними правовідносинами сторін. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували вказані обставини, у тому числі щодо вчинення відповідачами правопорушень та завдання моральної шкоди. Зокрема, син відповідачів ОСОБА_7, якого покусали бджоли, в наслідок чого була викликана алергічна реакція, ОСОБА_7 на даний час є повнолітнім, тому він особисто має право звернутися до суду з позовом, щодо відшкодування шкоди у даному випадку. В матеріалах справи відсутня довіреність від нього на вчинення вказаних дій позивачем. Більш того, представник позивача, в своїх поясненнях посилався на те, що саме позивачу завдана моральна шкода, а не сину позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, ст.ст. 103, 104, 152 ЗК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про бджільництво», п. 1.3 Інструкції щодо попередження та ліквідації хвороб і отруєнь бджіл, затвердженої наказом головного державного інспектора ветеринарної медицини від 30.01.2001р. № 9, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.02.2001р. за №131/5322, керуючись ст.ст. 4-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні присадибною ділянкою шляхом перенесення пасіки та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

СУДДЯ: