Справа № 404/1748/17
Номер провадження 2/404/319/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі :

головуючої судді - Панфілової А.В.

за участю секретаря - Нофенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Міської ради м. Кропивницького про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та в обґрунтування позову зазначив, що 07.09.2013 року був зареєстрований шлюб з відповідачем, від даного шлюбу народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

04.04.2017р. рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі за № 404/8193/16-ц шлюб розірвано . Після розірвання шлюбу син ОСОБА_3 став проживати разом із відповідачем.

Стверджується , що відповідач працює позмінно в органах Національної поліції з 22.02.2016 року на посаді інспектора патрульної поліції в м. Кропивницькому ДПП. У зв'язку з графіком її роботи, остання не має фізичної можливості займатись повноцінним вихованням спільного сина. ОСОБА_3 більшу частини часу проживає разом батьком.

У зв'язку з графіком чергування (2 дні 2 доби: 2 ночі 2 доби), відповідач не може забезпечити щоденне проживання у неї дитини. В кінці грудня 2016 року, батьки усно домовились, шо у свої вихідні дні (два дні, через два дні), вона буде брати до себе дитину з ночівлею. Але ОСОБА_2 часто, під різними приводами, відмовляється забирати дитину у свої вихідні дні (особливо, якщо такі припадають на суботу, неділю або святкові дні). Були, навіть, випадки коли відповідачка не бачила сина майже цілий тиждень.

В січні 2017 року відповідач особисто телефонувала з проханням, щоб забрав сина на постійне проживання до себе, бо вона не справляється. Але потім відмовилась від цього задуму. Пояснила, шо боїться, щоб не стягнув з неї аліменти, які з її слів мають становити 2,5 тис. грн. (1/4 від зарплати - 10 тис. грн.). Також остання втратить право на отримання соціальної допомоги в розмірі 1075 грн. на місяць, якими вона зараз розпоряйого утриманні. З 22.02.2016р. до 21.04.2016 року, відповідач проходила навчання на курсах первинної професійної підготовки працівників підрозділів патрульної поліції у тренінговому центрі Головного управління Національної поліції в Одеській області, що підтверджується відповіддю з місця роботи від 27.01.2017 року. Навчання проходило в місті Одеса. ОСОБА_3 на той час був рік і вісім місяців. Відповідно протягом двох місяців займався вихованням нашого сина самостійно. Навіть батько відповідача неодноразово телефонував з проханням, щоб офіційно забрав до себе ОСОБА_3 на виховання. Останній зазначав, що дитина відповідачці не потрібна, і остання залишає часто дитину у них, а тому буде краще для дитини проживати зі батьком, а тому просить задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала та надала заперечення проти позову з посиланням, що статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено про виняткові обставини, коли дитина може бути розлучена з матір'ю.

Зазначила, що матеріальне забезпечення у неї значно краще ніж у позивача. Так згідно довідки про доходи № 1213 від 23 червня 2017 року, її доходи за 5 місяців склали 41993,92 грн., в той час як доходи позивача за 6 місяців, згідно довідки № 2 від 19.01.2017 року склали всього 8850,00 грн.

На час розгляду справи режим роботи з 09.00 до 18.00 год. з перервою на обід з 13.00 до 14.00 год., що дозволяє приділяти достатньо часу для виховання сина. (Вказане підтверджується довідкою № 153 від 13.07.2017 року).

На всі звинувачення позивача щодо неналежного виконання нею своїх обов»язків щодо дитини зазначила про наявність об»єктивних причин в кожному випадку, що по суті не є підставою для визначення місця проживання дитини з батьком.

Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, а тому просить відмови в задоволенні позов повністю.

Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судовому засіданні зазначила про повне підтримання нею висновку служби щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір"ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

Судом встановлено наступні факти.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу від 04.04.2017 року (а. с. 39). Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 5).

Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишились проживати з відповідачем.

Відповідно до ст. 19 СК України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини».

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Згідно із ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї».

Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.

Позивач звернувся до служби у справах дітей та суду згідно ст. 159 СК України відповідно до якої , якщо той з батьків, з ким проживають діти, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Також відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову.

Рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 261 від 23.05.2017 року визначено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні : гр. ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме відповідно до графіка роботи матері дитини у вихідні дні дитина ночує у матері. Якщо її вихідні припадають на робочі дні, то дитину з дошкільного закладу забирає мати. У дні чергування матері дитина ночує у батька. Відповідно якщо такі дні припадають на робочі дні, то дитину з дошкільного закладу забирає батько та згідно висновку №3020/49-05-24 від 08.06.2017 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір"ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

При винесенні рішення, суд керувався, інтересами малолітньої особи, яка в силу неможливості батьками вирішення мирним шляхом питань пов'язаних з участю кожного з батьків у вихованні дитини , стала заручником обставин, що не сприяє належному нормальному розвитку дитини. За час розгляду справи з березня 2017 року по 22 лютого 2018 року суд прийшов до висновку , що батьки не в змозі знайти компроміс для вирішення спору, не розуміють шкоди , що наносять своїй дитині , оскільки в їх житті постійні сварки та образи в які втягнуті не тільки діти , а й бабусі та дідусі.

В судому засіданні було прослухано цілий ряд телефонних розмов, відповідно до яких підтвердилось бажання відповідача, висловлене свого часу , щодо передачі дитини на проживання саме з батьком, що відповідач страждає від неправомірних дій свого батька, який застосовував до неї , її старшої доньки насилля у вигляді побиття, зазначене нею було підтверджено і в судовому засіданні.

З телефонних розмов, заслуханих судом, звернено увагу на реакцію відповідача, яка спілкуючись з позивачем , будучи ним попередженою, що він записує розмови, постійно допускала в розмові нецензурну лайку.

Відповідач прийняла рішення і вийшла на роботу коли її малолітньому сину було 1рік та 8 місяців, два місяці проходила курс навчання в іншому місті, дитина в цей час проживала з батьком, за час розгляду справи в суді неодноразово мати змінювала графік своєї роботи в тому числі і на чергування сутками та в нічні зміни. В суді знайшло підтвердження факт , що мати неодноразово змінювала своє місце проживання : у батьків то у будинку то у флігелі, один місяць на найнятій квартирі, один місяць на час хвороби у своєї сестри.

Під час допиту як свідків батьки відповідача не змогли чітко зазначити місце проживання у них дочки , оскільки один з них зазначав , що у флігелі, інший , що у будинку.

Відповідно до актів обстеження житлових умов для дитини за місцем проживання батька в окремій квартирі створені всі умови для проживання дитини. За місцем проживання матері складено акт по адресі знятої на той час квартири та в будинку батьків, зазначено про належність умов для проживання дитини. При цьому, в той час як проводилось обстеження будинку батьків з'ясувалось , що на час хвороби відповідач місяць проживала в своєї сестри, а разом з нею і малолітній син в ті дні коли батьки визначили для перебування дитини з матір'ю.

З показів свідка - батька відповідачки вбачається, що для нього є нормальним застосування сили до доньки та виховний процес відносно старшої її доньки, батько відповідача вважає нормальним називати онука - жиденятком ( дослівно).

Відповідач неодноразово розглядала питання можливості проживання дитини з батьком, при цьому батькові заявлено вимоги , щодо неподання ним позову до суду про стягнення аліментів, як свідок батько відповідачки зазначене підтвердив.

Відповідач стверджує, що у неї є більші фінансові можливості утримувати дитину, ніж у позивача, при цьому не заперечувала, що мали місце порушення домовленостей між нею та батьком , щодо того в які дні дитина мала перебувати в неї, але нею забрана не була, не заперечувала і проти того, що нею порушувалось рішення органу опіки , що у вихідні дні від чергувань дитина має бути у матері, але мати його на ці дні залишала з батьком.

Відповідно до рекомендацій суду сторони звернулися до Центру психології та розвитку для психодіагностичної та психокорекційної роботи з дитиною , відповідно до результатів вказано, що ситуація сварок між батьками для дитини є негативною, відчувалося , що батьки не дійшли згоди щодо виховання дитини , їхні дії мали неузгоджений характер у зв»язку з чим дитина декілька разів не відвідувала заняття , тому що батьки не зкоригували свої плани один з одним. За результатами батькам було рекомендовано не допускати сварок один з одним в присутності дитини, з повагою говорити один про одного, не допускаючи критики та докорів. Дитині цього віку рекомендовано територіально одне місце проживання ( а.с. 120-121).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку , що за місцем проживання батька дитині створено належні умови : окрема кімната та все необхідне для розвитку дитини. Батько протягом часу розгляду справи намагався чітко формулювати вимоги до відповідача пов»язані з щоденним вихованням дитини, як то визначати хто забирає дитину, в які дні, хто лікує , оплачував витрати в садочку , ставив матір дитини до відома про хвороби дитини , її лікування, необхідність спільного вирішення проблем як дитини і їх участі у вихованні дитини.

В свою чергу з боку матері дитини , прослідковується нестабільність щодо місця її проживання, відповідно і зміна осіб , що проживають з матір»ю дитини , оскільки то сім»я її батьків, то сім'я її сестри , то інші особи. Прослідковується необґрунтована зміна свого рішення, то проживати разом і спільно виховувати сина , то відмова від зазначеного, то перехід на нічні зміни в той час коли розглядається дана справа , то відмова від зазначеного і чіткий денний графік роботи , то передача дитини батькові на проживання з вимогами щодо відмови батька від стягнення з неї аліментів , то зміна свого рішення.

Враховуючи графік чергувань матері , органом опіки було визначено, що дитина знаходиться у матері у вихідні від чергувань дні, проте в судовому засіданні було встановлено ігнорування даного рішення, оскільки у свої вихідні дні мати дитину не забирала і дитина залишалась у батька, що підтверджувалось і телефонними записами і записами на відео з сусідами позивача і не спростовувалось відповідачем.

При встановленому графіку забирання дитини з дитячого закладу з боку матері мали місце коли без попередження батька мати забирала дитину у день визначений для батька, що свідчить про безвідповідальне ставлення до взятих на себе обов»язків.

При цьому, визначивши місце проживання дитини з матір»ю , залишилось би невизначене питання щодо постійної зміни в графіках її роботи в т.ч. нічні зміни чи сутки, за місцем проживання матері вчинення насильства з боку дідуся дитини - батька відповідача, що свідчить про те, що в інтересах дитини , суд вирішує визначити місце проживання малолітньої дитини з батьком в належній йому квартирі, що не позбавляє відповідача батьківських прав відносно дитини і не усуває її від права і обов'язку щодо участі у вихованні сина.

Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд вирішує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7,19,141,150, 153, 155, 159 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 13, 81, 141,258,259,263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, ІПН-НОМЕР_2) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2, ІПН - НОМЕР_1) третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Міської ради м. Кропивницького ( 25022, м. Кропивницький, вул. В. Перспективна 41) про визначення місця проживання дитини, задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда