ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року

м.Суми

Справа №583/3506/17

Номер провадження 22-ц/788/2086/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2018 року в складі судді Ільченко В.М., ухваленого у м. Охтирка, повне судове рішення складено - 25 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом, в якому після уточнення, ОСОБА_1 просив зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у здійсненні права власності і розпорядження 3/4 часток будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що є власником 3/4 часток житлового будинку за вказано адресою, а 1/4 часток будинку належить його дочці - ОСОБА_3, яка перешкоджає заходи до будинку та проживати в ньому. Вказує, що тимчасово, однак тривалий час проживає у своїх знайомих. З приводу вчинення перешкод у користуванні своїм будинком звертався до органів поліції, однак перевірку було припинено, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.09.2018 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у здійсненні права користування та розпорядження 3/4 частинами будинку по АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 640,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що після смерті ОСОБА_5 - дружини позивача та матері відповідача, позивач постійно мешкав за іншими адресами проживання, будинковолодіння не утримував. Зазначає, що на даний позов його підбурили його співмешканці, які мають майновий інтерес на даний будинок. Вказує, що позивач має ключі від будинку, про що наявна розписка, та про недоведення ним у вчиненні перешкод з боку відповідача щодо користування будинком.

Відзиву на апеляційну скаргу стороною позивача не направлено.

Відповідач в судовому засіданні доводи скарги підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що після заміни замка у хвіртці, дублікат ключа віддала позивачу. Ніяких перешкод у доступі до приміщення будинковолодіння не чинить.

Позивач в судове засідання не з'явився, але про час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи було встановлено, що позивач неодноразово звертався до органів поліції з приводу вчиненні перешкод відповідачем у користуванні ним будинковолодіння, а показаннями свідків було підтверджено, що позивач не має вільного доступу до нього.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.1968 року ОСОБА_1 придбав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, що належав йому на праві приватно власності.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.12.2013 року, що набрало законної сили, зокрема, за ОСОБА_1 було визнано право власності у спільному майні подружжя на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а також на 1/4 частину даного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті дружини - ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. За ОСОБА_3 було визнано право власності на 1/4 вказаного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_5

Відповідно до довідки ОСББ «Ботанік» від 05.12.2017 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою у АДРЕСА_1, а фактично проживає за адресою у АДРЕСА_2, з 12.06.2012 року і по даний час.

Також встановлено, що 18.05.2017 року та 21.09.2017 року ОСОБА_1 звертався до органів поліції із заявами щодо вчинення йому перешкод з боку ОСОБА_3 до вільного доступу до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Однак подальша перевірка за даними зверненнями не проводилась.

Виходячи з положень статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, у яких закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 316 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (статті 379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. В розумінні зазначених норм законодавства, позивач має право на захист свого права власності.

Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Однак, вирішуючи заявлений спір у справі, суд першої інстанції не звернув уваги, на приведені норми матеріального та процесуального права, та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем, в порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України, не було доведено про порушення його прав як співвласника будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1, а саме які конкретні перешкоди ОСОБА_3 чинить йому у здійсненні ним права власності і розпорядження вказаним будинковолодінням.

Факт звернення позивача до органів поліції не доводить обґрунтованості позовних вимог, оскільки матеріалами перевірки не було встановлено фактів порушення його прав з боку відповідача. Матеріали справи також містять розписку (а.с. 29) про передачу ОСОБА_3 позивачу ключів від хвіртки будинковолодіння.

Слід також навести, що позивач просив залишити без розгляду свої вимоги про надання йому вільного доступу до приміщення будинку, тим самим не спростував заперечення доньки на наявність у нього вільного доступу в будинок після отримання від неї ключа від хвіртки.

Також слід зазначити, що вирішуючи спір по суті, місцевий суд задовольнив вимоги позову не визначив спосіб відновлення порушеного права, передбачених зокрема статтею 16 ЦК, що не випливає із положень законодавства та за своєю суттю є неефективним способом захисту.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 376 ЦПК України, через порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на корись ОСОБА_3 підлягає стягненню 480,00 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що дана справа незначної складності, справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), тому постанова не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на корись ОСОБА_3 480,00 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик