АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м.Харків

Справа № 615/380/16-ц

Провадження № 22ц/790/1379/18

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О.,

Маміної О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Валківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року (ухваленого під головуванням судді Токмакової А.П.), -

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором № DNH4KP91631333 від 29.11.2006 в розмірі 83 287,22 грн, а також сплачений позивачем судовий збір.

2 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою , в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNH4KP91631333 від 29.11.2006 року в розмірі 89 499,14 грн., а також сплачений позивачем судовий збір.

Позов мотивований тим, що 29.11.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № DNH4KP91631333, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 9 769,50 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.05.2010.

ІНФОРМАЦІЯ_4 позичальник ОСОБА_3 померла.

Станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № DNH4KP91631333 від 29.11.2006 становить - 184 662,38 грн, яка складається з наступного:

9418,52 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту);

54577,28 грн - заборгованість за відсотками;

120666,58 грн - заборгованість з пені.

Від цієї суми заборгованості позивачем віднято суму у розмірі 100 421,40 грн, яка складається з 9 418,52 грн - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 34 967,92 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 50 776,80 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 4758,16 грн - штраф (процентна складова), стягнуто які з відповідача на користь позивача було рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2013. Стягненню підлягає різниця, що залишилася в сумі 89 499,14 грн., яка складається з наступного:

19 609,36 грн. - заборгованість за відсотками;

69 889,78 грн. - заборгованість з пені.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» - відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідно до вироку Київського районного суду міста Харкова від 16.05.2012 померла ОСОБА_3 не отримувала кредитні кошти за кредитним договором № DNH4KP91631333, оформленого на її ім'я, а цими коштами заволоділа ОСОБА_4 шляхом обману та зловживання довірою.

Крім того, пунктом 3.3.3 укладеного договору № DNH4KP91631333 передбачено, що у випадку смерті позичальника, банк має право в односторонньому порядку припинити дію даного Договору датою отримання документів про смерть позичальника, при цьому нарахування відсотків припиняються наступного дня після вищезгаданої дати отримання документів про смерть позичальника або зменшити розмір процентної ставки до рівня, встановленого чинним законодавством. Спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Тому підстав для задоволення позову у визначеному позивачем розмірі не має.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовані обставин, які мають значення для справи, порушенні норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Наводить доводи, якими обгрунтовані уточнені позовні вимоги і зазначає, що визнання ОСОБА_3 потерпілою за вироком суду не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки під час отримання кредиту остання усвідомлювала значення своїх дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, не з'ясував усіх обставин, що мають значення для справи, постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України, що діяла на час ухвалення рішення, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 16.05.2012 у кримінальній справі № 2018/1-915/2011/17 засуджено ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.ч. 2, 3 ст. 358 КК України (в редакції 2001 року) та призначено покарання з урахуванням ухвали апеляційного суду Харківської області від 11.10.2012 у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Зі змісту вироку суду вбачається, що 29.11.2006 ОСОБА_4 діючи повторно, з корисливих мотивів, використовуючи довірчі відносини, що склалися між нею та ОСОБА_3 з метою заволодіння майном останньої, запропонувала оформити на її ім'я кредит, нібито необхідний для потреб ОСОБА_4, який буде погашатися за її рахунок. Не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_4, ОСОБА_3, будучи введеною в оману щодо справжніх намірів ОСОБА_4, дала свою згоду на її пропозицію.

Після чого в цей же день ОСОБА_4, прибувши з ОСОБА_3 в м. Харків, пішли в універмаг «ІНФОРМАЦІЯ_5», розташований за адресою: АДРЕСА_2, де ОСОБА_4 отримала у ФОП ОСОБА_5, яка здійснювала свою торговельну діяльність в приміщенні універмагу «Харків», рахунок 57/1030 від 29.11.2006 на придбання спальних меблів «Міраж» виробництва Росія та кухні «Аліна» виробництва Росія, який згодом було надано кредитному співробітнику ЗАТ КБ «ПриватБанк». Після чого ОСОБА_3 надала документи на своє ім'я: ідентифікаційний номер та паспорт громадянина України кредитному продавцю-консультанту ЗАТ КБ «ПриватБанк», який здійснює послуги з оформлення кредитів громадянам України, а також письмово заявою і усно повідомила завчену нею на прохання ОСОБА_4 вигадану інформацію про своє матеріальне становище і місце роботи, які були внесені кредитним консультантом в заявку на отримання кредиту, яку вона підписала. В той же день ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_3 було оформлено кредитний договір № DNH4KP91631333 на суму 9 769 грн 50 коп. та перераховано грошові кошти на розрахунковий рахунок ФОП «ОСОБА_5» в сумі 7 515 грн, а решта кредитних коштів перераховано на розрахунковий рахунок ЗАТ КБ «ПриватБанк » за надані послуги з кредитування.

Після оформлення на ім'я ОСОБА_3 даного кредитного договору ОСОБА_4 заволоділа вказаними меблями, реалізувавши їх за невстановлених слідством обставин, а грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_3 значних матеріальних збитків на суму 9 769 грн. 50 коп.

Отже, зі змісту вироку вбачається, що боржник ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у позивача, а потім розпорядилась ними разом із підсудною. Тому підстави для відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості у суду першої інстанції з посиланням на вирок суду, були відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції наводить зміст ч. 1 ст. 230 ЦК України, між тим матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 звертався до суду з вимогами про визнання кредитного договору недійсним.

Крім того, обгрунтовуючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції посилається на п.п.п. 3 кредитного договору № DNH4KP91631333 та положення статті 1282 ЦК України, згідно з якими спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя.

Між тим, згідно з розрахунком заборгованості наданого позивачем - після смерті ОСОБА_3 відсотки та неустойка позивачем не нараховувалась.

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення із ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 29.11.2006 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № DNH4KP91631333, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 9 769,50 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.05.2010 .

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Боржник свої обов»язки належним чином не виконувала у зв»язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2013 року позов ПАТ «Приватбанк» було задоволено і стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість станом на 7 червня 2013 року в сумі 100 421,40 грн.

Згідно з повідомленням відділу Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції у Харківській області за № 269/11-04-05 від 31.05.2016 та копії актового запису про смерть № 08 від 14.04.2016, відповідач у справі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право-попередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Левчук С.В. від 10 серпня 2017 року син боржника ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті матері (а.с189).

Сніжківська сільська рада Валківського району Харківської області листом № 02-19/422 від 31.08.2016 повідомила, що в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який фактично не проживав і не проживає за даною адресою. Відомості про зареєстроване майно в сільській раді відсутні.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого 24.12.2008 відділом по управлінню об'єктами спільної власності територіальних громад району Валківської районної ради (а.с.61).

Згідно відомостей Книг реєстрації Державних актів за ОСОБА_3 зареєстровані три земельні ділянки (а.с.134).

Як вбачається з уточненої позовної заяви позивач просив стягнути зі спадкоємця боржника заборгованість за період з 7 червня 2013 року по день смерті боржника 16 квітня 2016 року в сумі 89 499,14 грн, а саме заборгованість за процентами в сумі 19 609,36 грн і заборгованість по пені в сумі 69 889,78 грн.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, судова колегія вважає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом за період з 7 червня 2013 року по 13 квітня 2016 року в сумі 19 609 грн 36 коп. підлягають задоволенню. Що стосується нарахування пені, судова колегія відмовляє в задоволенні позову в цій частині, оскільки матеріали справи не містять розрахунок заборгованості по пені. Наявний розрахунок у справі містить суму пені станом на 2009 рік і станом на 2016 рік , що позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити його правильність.

Крім того, судова колегія враховує той факт, що розмір отриманого кредиту дорівнював 9 769,50 грн, тоді як на користь позивача за рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровська стягнуто 34 967,92 грн процентів і 50 776,80 грн - пені.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з уточненим позовом про стягнення 89 499 грн 14 коп., задоволено позов в сумі 19 609,36 грн, що складає 21,9 % . За подачу позову і апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 3445 (1378 + 2067) грн , тобто відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 754,46 грн , що складає 21,9 % від 3445 грн.

Керуючись ст. ст. 141,367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2017 року - скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по процентах за період з 7.06.2013 по ІНФОРМАЦІЯ_4 в сумі 19 609 (дев»ятнадцять тисяч шістсот дев»ять) грн 36 коп. і судові витрати в сумі 754 (сімсот п»ятдесят чотири) грн 46 коп., всього 20 363 (двадцять тисяч триста шістдесят три) грн 82 коп. В частині задоволення позову про стягнення пені -відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

О.В. Маміна

Повний текст судового рішення

складено 28 лютого 2018 року.