Ухвала

Іменем України

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 638/1487/16-ц

провадження № 61-2323ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бакшеєва СергіяМиколайовича, заінтересована особа - ОСОБА_6,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - відділ ДВС) Бакшеєва С. М. щодо виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року, в якій просив визнати незаконними дії державного виконавця щодо виконання вказаного рішення суду, яке не набрало законної сили, 23 лютого 2017 року; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 53239990 від 23 лютого 2017 року; зобов'язати державного виконавця повернути виконавчий лист.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_6 квартирою АДРЕСА_4 шляхом вселення позивача та передачі йому ключів від неї. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_5 виділено в користування ОСОБА_6 житлову кімнату 2 площею 16,4 кв. м; ОСОБА_8 та ОСОБА_4 виділено житлові кімнати 3 та 4, загальною житловою площею 25,9 кв. м; у загальному користуванні залишено кухню - 6,9 кв. м, ванну - 2,1 кв. м, туалет - 1,2 кв. м, кладовку - 2,1 кв. м та коридор - 9,4 кв. м.

16 лютого 2017 року на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на зазначене вище рішення суду першої інстанції, а тому рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року не набрало законної сили. Разом з тим, 23 лютого 2017 року державний виконавець Бакшеєв С. М. за адресою: АДРЕСА_1 проводив виконавчі дії з примусового виконання зазначеного вище рішення суду. ОСОБА_7 повідомляв державного виконавця про оскарження судового рішення, однак підтверджень цього надати не мав можливості через відсутність відповідної ухвали апеляційного суду. ОСОБА_7 запропонував відкласти здійснення виконавчих дій до 14:00 години 23 лютого 2017 року, однак державний виконавець відмовився та примусово вселив ОСОБА_6 у квартиру. Крім того, що державним виконавцем постанова від 23 лютого 2017 року про закінчення виконавчого провадження постановлялася не 23 лютого 2017 року, а 27 лютого 2017 року, оскільки відповідні відомості були відсутні у ЄДРВП до 27 лютого 2017 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 29 серпня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій 15 січня 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів та задовольнити його скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 4 статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: 1) Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком; або 2) правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно вимог частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до статті 67 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Згідно статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про повернення виконавчого документа виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Рішення суду про вселення стягувача державним виконавцем виконано у відповідності до вимог статей 18, 26, 67 Закону України «Про виконавче провадження». 16 січня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої надіслано боржнику рекомендованим листом. Вказаною постановою боржнику роз'яснено про необхідність самостійно виконати рішення суду протягом десяти робочих днів, та попереджено, що у разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно у відповідності зі статтею 67 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець вчинить заходи примусового виконання рішення.

31 січня 2017 року державним виконавцем направлено повідомлення на адресу боржника про призначення на 08 лютого 2017 року примусового виконання рішення суду. 08 лютого2017 року до канцелярії відділу ДВС надійшла заява боржника щодо його лікування у стаціонарному закладі. У зв'язку з наведеним проведення виконавчих дій було відкладено до 23 лютого 2017 року. 08 лютого 2017 року державним виконавцем на адресу боржника направлено рекомендованим листом повідомлення про примусове вселення стягувача, яке призначено на 23 лютого 2017 року.

23 лютого 2017 року здійснено примусове виконання рішення суду шляхом вселення стягувача ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_2 із дотриманням вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо ефективності та своєчасності виконання рішення суду про вселення стягувача.

Станом на дату вчинення вказаних виконавчих дій державним виконавцем не було отримано ухвали апеляційного суду про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_7 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року, а тому підстави для застосування ним статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні.

Крім того, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року в частині вселення ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_2 апеляційним судом залишено без змін (змінено лише порядок користування квартирою). За таких обставин діями державного виконавця права заявника не порушуються.

Посилання заявника на винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження не 23 лютого 2017 року, а 27 лютого 2017 року, не становлять підставу скасування оскаржуваних ухвал судів, оскільки обставини вселення ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_3 саме 23 лютого 2017 року визнаються заявником у касаційній скарзі. Крім того, про примусове виконання рішення суду шляхом вселення стягувача ОСОБА_6 складено відповідний акт державного виконавця за підписом сторін виконавчого провадження, понятих та у присутності працівників поліції.

Таким чином, оскаржувані ухвали судів постановленоо з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бакшеєва Сергія Миколайовича, заінтересована особа - ОСОБА_6, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв