Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 202/8692/16-ц

провадження № 61-10143св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі судді Єлізаренко І. А. від 08 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») про визнання кредитного договору недійсним.

У січні 2015 року ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2015 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Шклярука Д. С. від 16 березня 2016 року, у позові ОСОБА_3 відмовлено, а позов ПАТ «ПУМБ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 23 листопада 2007 року у розмірі 66 800, 74 доларів США та 175 755 грн 59 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 виявила намір оскаржити вищевказане рішення місцевого суду в апеляційному порядку, подавши у жовтні 2016 року апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом трьох днів з дня отримання вказаної ухвали.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_3 у встановлений строк вимог ухвали від 24 жовтня 2016 року не виконала та недоліків апеляційної скарги не усунула, у зв'язку із чим на підставах, передбачених статтями 121, 297 ЦПК України, визнав неподаною та повернув її апеляційну скаргу.

У березні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року скасувати та передати справу для розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що вона не мала змоги усунути зазначені в ухвалі апеляційного суду недоліки апеляційної скарги, у зв'язку із перебуванням разом із чоловіком (учасником бойових дій) в районах проведення антитерористичної операції, де виконувала функції волонтера.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Статтею 388 ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 лютого 2018 року вказану касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Однак зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України, 2004 року, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 121 ЦПК України, 2004 року, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною та повертається позивачеві.

За вимогами, встановленими статтею 74 ЦПК України, 2004 року, копія ухвали разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

За змістом наведених норм закону, повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

З матеріалів справи та доводів касаційної скарги встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року на підставі статей 121, 297 ЦПК України, 2004 року, залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків (сплата судового збору) у термін, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У матеріалах справи наявні два супровідні листи, датовані 27 жовтня та 27 грудня 2016 року про направлення апеляційним судом копії вищевказаної ухвали на адресу ОСОБА_3 (т. 3 а. с. 37, 38).

У справі знаходиться лише один конверт, направлений ОСОБА_3 рекомендованим відправленням 27 грудня 2016 року, який повернувся до суду з відміткою про повернення у зв'язку із закінченням терміну зберігання (т. 3 а. с. 40).

Отже, апеляційний суд не мав доказів про направлення і вручення ОСОБА_3 супровідного листа від 27 жовтня 2016 року з копією ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2016 року про залишення її апеляційної скарги без руху, а також доказів про вручення ОСОБА_3 копії вищевказаної ухвали, направленої їй судом апеляційної інстанції супровідним листом від 27 грудня 2016 року. За таких обставин суд касаційної інстанції не може погодитись із наявністю у суду апеляційної інстанції підстав для визнання апеляційної скарги ОСОБА_3 неподаною, оскільки такі підстави мають місце у випадку невиконання особою, яка подала апеляційну скаргу, вимог ухвали суду про усунення недоліків, а не внаслідок спливу строку, наданого судом на їх усунення, незалежно від обізнаності особи з наявністю таких недоліків.

Виходячи з положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд її справи судом, та положень статей 3, 15 ЦК України, статей 1, 3, 4 ЦПК України, 2004 року, щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, необґрунтована відмова у прийнятті і розгляді апеляційної скарги є порушенням права на судовий захист.

За таких обставин ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року підлягає скасуванню, а справа направленню до апеляційного суду для розгляду.

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року скасувати, справу передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю.В.Черняк