БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1640/17
Провадження № 2/497/67/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2018 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Болград за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2, - про надання додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, яким просить надати йому додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його брата ОСОБА_3, що помер 10.12.2016 року, та встановити факт того, що вони є рідними братами, стверджуючи, що на момент смерті спадкодавця він, позивач, не проживав та не був зареєстрований разом з ним, а проживав окремо; після смерті спадкодавця він, позивач, був впевнений, що для прийняття спадщини достатньо було у встановлений законом строк звернутися до сільської ради та оформити відповідну заяву, потім сам захворів, тому не проконтролював відправку цієї заяви до нотаріуса та особисто до нотаріуса не звернувся. Після звернення до нотаріуса отримав від нього відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що він пропустив строк у шість місяців, встановлений законом, йому було роз'яснено, що можна звернутися до суду для встановлення додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, а також для встановлення факту родинних відносин з померлим братом, оскільки в них з братом ім'я по-батькові написане по-різному у документах: у свідоцтві про смерть брата - воно написане як "Панасович", а в його, позивача, паспорті - "Афанасійович".

Сторони у судове засідання не заявилися, надавши суду заяви про слухання справи за їхньою відсутністю, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, відповідач - визнає їх в повному обсязі, представник третьої особи просила відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, вважаючи, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини без поважних причин - в нього було 9 місяців для звернення до нотаріуса, але він цього не зробив; і вона не оформлювала спадщину, вважаючи, що це зробив брат, але, коли вона дізналася, що він нікуди не звертався, сама звернулася до суду для встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, тоді і позивач також почав процес оформлення спадщини, хоча точно знав, що вона, третя особа, є цивільною дружиною померлого, та була зареєстрована і проживала разом зі спадкодавцем тривалий час в її будинку без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, про що наразі вже є рішення суду.

Вислухавши у підготовчому засіданні думку сторін, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, вивчивши надані суду докази, що були досліджені у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, що подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 10 ст.83 ЦПК України передбачено, що докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, або з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, або у судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідно до ст.ст.1268-1272 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяви про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, проте це право суду не є дискреційним - для задоволення такого позову позивач має надати суду докази поважності причин пропуску строку, а в даному випадку - позивач мав надати суду ще й докази щодо родинного зв'язку зі спадкодавцем.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обставини, на які посилається позивач, такими не є. Поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини позивач не навів. Так, його посилання на те, що він звернувся до сільської ради, не є фактом звернення до нотаріуса чи уповноваженої особи у сільській раді, оскільки заява про прийняття спадщини, незавірену копію якої позивач надав суду, хоча і складена секретарем ВК Владиченської сільської ради, але адресована до компетентних органів, а суду не надано відомостей, чи звертався позивач до будь-яких компетентних органів з цією заявою, що передбачено чинним законодавством.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до сільської ради з проханням скласти заяву про прийняття спадщини, але, якщо б секретар ВК сільської ради мав статус особи, яка уповноважена вчиняти нотаріальні дії, третя особа - ОСОБА_2 мала б бути повідомленою про це, оскільки саме з нею спадкодавець проживав і був зареєстрований з 1991року, вони вели спільне господарство без реєстрації шлюбу, але проживали однією сім'єю, що встановлено рішенням Болградського районного суду Одеської області від 18.12.2018р., яке ніким не оскаржене.

Крім того, згідно роз'яснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р., № 24-753/0/4-13, "судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови".

З матеріалів спадкової справи, отриманої судом за запитом, вбачається, що позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але лише 25 жовтня 2017 року, тобто, після сплину понад 10місяців з дня смерті спадкодавця, поважних причин такого тривалого незвернення суд не вбачає. Так, твердження позивача у позові, що він хворів, суд не може визнати поважною причиною, оскільки позивач на підтвердження цього факту - надав виписку з медичної картки амбулаторного хворого про те, що він направлявся на стаціонарне лікування 20.06.2017р., прибув до стаціонару (якого?) 29.06.2017р., проте чи перебував він у лікарні, в якому стані він знаходився, чи міг самостійно направити до нотаріуса листа з заявою про прийняття спадщини чи ні - такі докази в матеріалах справи відсутні для того, щоб суд міг зробити висновок про наявність в спадкоємця - позивача - непереборних, істотних труднощів для звернення до нотаріуса.

Спадкодавець ОСОБА_3 помер 10.12.2016року, право для звернення до нотаріуса у позивача зберігалося до 10.06.2017року, плюс три місяці - до 10.09.2017року - на підставі ст.1270 ЦК України, оскільки він міг очікувати шість місяців, що з заявою до нотаріуса звернуться інші спадкоємці. Проте після 10.06.2017року позивачу ніщо не перешкоджало це зробити - суду не надано доказів, що існували такі перешкоди.

Крім того, оскільки вимога позову про встановлення родинного зв'язку пов'язана з визнанням права, суд дійшов висновку, що вона підлягає розгляду і встановленню. Так, з копії витягу з Державного реєстру про реєстрацію актів громадянського стану про народження спадкодавця вбачається, що в спадкодавця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком значиться ОСОБА_4, матір'ю - ОСОБА_5, у свідоцтві про народження позивача також зазначено, що батько - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_5, тому, можливо, оскільки позивач та спадкодавець народилися за радянських часів, і документи видавалися російською мовою, ім'я їхнього батька цілком можливо було переведене різними способами при написанні по-батькові його синам - одному - як "Афанасійович", другому - як "Панасович", оскільки російською ім'я їхнього батька писалося "Афанасий", що українською перекладається двома варіантами. Проте, оскільки суду не надано оригіналів вказаних документів - витягу та свідоцтва про народження позивача, та документів з ім'ям їхнього батька російською мовою, суд вважає ці докази припущенням, а тому позбавлений можливості зробити стверджувальний висновок про наявність вищевказаного родинного зв'язку.

Відповідно до ч.1ст.263 ЦПК України судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи, що належних доказів на підтвердження існування причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення дій із прийняття спадщини, позивачем не надано, а також не надано належних доказів його родинного зв'язку зі спадкодавцем, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення позову.

Керуючись ст.ст.4,5,10-13,76-83,89,95,259,263-265,268,273,315,352,354-356 ЦПК України, ст.ст.1268-1272 Цивільного кодексу України, суд

ухвалив:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 про надання додаткового строку на прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки) - повністю або частково шляхом подання Апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: bg.od.court.gov.ua.

Відповідно до п.п.15.5п.15ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення виготовлено 02.07.2018 року.

Суддя А.В. Кравцова