Справа № 473/3165/18
УХВАЛА

іменем України

"04" грудня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Заблоцької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання в якому вказувала, що 17 січня 2018 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання (догляду).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у власність належний їй житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, розташований по вул. Яровій, 24 в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,0805 га., розташовану за цією ж адресою, призначену для обслуговування будинку.

Зі свого боку ОСОБА_2 зобов'язався довічно утримувати позивачку, забезпечувати її необхідним харчуванням, доглядом, лікуванням, зберегти в її безкоштовному довічному користуванні будинок, на випадок смерті відчужувача - за свій рахунок влаштувати обряд поховання, надавати інші необхідні послуги.

Вартість матеріального забезпечення встановлено у 1700 грн. на місяць, але не менше розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленого законодавством, з подальшою індексацією.

Договір довічного утримання в день його укладення було посвідчено приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 40.

Проте відповідач не виконував взяті на себе обовязки, не забезпечував відчужувача належним харчуванням, доглядом, лікуванням, іншою необхідною допомогою, вчиняв щодо позивачки протиправні дії.

Тому ОСОБА_1 просила про розірвання договору довічного утримання в судовому порядку.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 25 вересня 2018 року вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір довічного утримання (догляду) від 17 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений 17 січня 2018 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 40. Розподілено судові витрати.

21 листопада 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, а саме про скасування державної реєстрації щодо права власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, розташований по вул. Яровій, 24 в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,0805 га., розташовану за цією ж адресою, призначену для обслуговування будинку та про визнання права власності на це майно за позивачкою.

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися.

Суд відповідно до ч. 4 ст.270 ЦПК України вважав можливим проводити розгляд справи без участі осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору на час розгляду справи було:

- розірвання договору довічного утримання (догляду) від 17 січня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

- повернення сторін у попередній стан.

Оскільки повернення сторін договору у попередній стан - це наслідки недійсного правочину, а не розірваного договору, що має зовсім іншу природу та наслідки, а тому судом було ухвалено рішення лише про розірвання договору. Інших вимог, зокрема про скасування державної реєстрації щодо права власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, розташований по вул. Яровій, 24 в м. Вознесенську Миколаївської області та земельну ділянку площею 0,0805 га., розташовану за цією ж адресою, призначену для обслуговування будинку та про визнання права власності на це майно за позивачкою останньою при подачі позову до суду та в судовому засіданні не заявлено, вказані вимоги не були предметом розгляду.

А відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

З поданої ОСОБА_1 заяви та матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачка просить про ухвалення додаткового рішення стосовно вимог, що не були предметом судового розгляду та дослідження в судовому засіданні, що є порушенням положень ч. 1 ст. 270 ЦПК України.

За встановлених обставин в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити, оскільки вказані вимоги підлягають розгляду та вирішенню за окремим позовом в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 13, 258-260, 264, 270 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: О.В.Вуїв