Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2018 р. Справа № 608/2002/17

Номер провадження2/608/59/2018

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Квятковської Л. Й.

з участю секретаря Маришевої Г.М.,

представника позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивачка ОСОБА_3 звернулася з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якій вказала, що у відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 листопада 1996 року ОСОБА_4 продав, а позивачка купила житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Чорткові по вулиці Гранична, 3, Тернопільської області. Даний договір був посвідчений в. о. завідуючої Чортківської державної нотаріальної контори Лесейко В.О. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2017 року у справі №608/695/17 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення із житлового будинку задоволено. Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Однак до даного часу відповідач ОСОБА_2 залишається на реєстраційному обліку за адресою АДРЕСА_2 Просить визнати ОСОБА_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, від неї в суд надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнає, заперечує проти позову, вважає, що будинок позивачами здобутий в його батька шахрайським шляхом, він хоче повернути його у власність, не бажає знятися з обліку.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

29 листопада 1996 року в м. Чорткові Тернопільської області було укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_4, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, та на той час неповнолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка діяла за згодою батька ОСОБА_7. За вказаним договором гр. ОСОБА_4 продав, а неповнолітня ОСОБА_8 купила житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_4. В договорі купівлі-продажу продаж вчинено за 21 000 (двадцять одну) тисячу гривень, ці гроші законний представник ОСОБА_7 заплатив від імені неповнолітньої дочки ОСОБА_3 до підписання цього договору повністю продавцю ОСОБА_4

Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на вказане нерухоме майно 16 травня 2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2014 року відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2017 року у справі №608/695/17 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення із житлового будинку задоволено, виселено ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, укладений 29 листопада 1996 року договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Гранична, 3 (три) в м. Чорткові Тернопільської області є дійсним, власником вказаного майна є позивач ОСОБА_3.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У зв'язку з тим, що відповідач залишається на реєстраційному обліку за адресою АДРЕСА_5 порушуються права позивачки як власника, вона несе додаткові витрати щодо оплати комунальних послуг, які нараховуються від зареєстрованих (прописаних) осіб в будинку.

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно правової позиції Верховного суду України висловленої у Постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Враховуючи, що відповідач перешкоджає позивачці вільно користуватись належним їй на праві приватної власності будинком та в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, також в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 не доведено, що гроші за будинок заплачені не повністю, не надано інших доказів, які би спростовували позовні вимоги, або підтверджували його законність користування житловим будинком з господарськими будівлями по АДРЕСА_6, тому, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, постанов Верховного Суду України від 05.11.2014 р. у справі № 6-158 цс 14, від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11, ст. ст.ст. ст. 5, 13, 76, 82, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати ОСОБА_2 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_7

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л. Й. Квятковська