ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

15 листопада 2018 року

м. Харків

Справа № 645/5965/17

Провадження № 22-ц/818/618/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В.., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартал» про стягнення грошових коштів та неустойки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 червня 2018 року ухвалене суддею Шарком О.П., -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти та неустойку у розмірі 111800 грн, які складають еквівалент 4000 дол. США.

Позовна заява мотивована тим, що у березні 2017 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1, який мав бути укладений не пізніше 01 липня 2017р. у приватного нотаріуса Гаврилюк Н.В., з 16.00 до 18.00 за суму, яка складала еквівалент 19 500 доларів США по курсу, який діє на день продажу будинку. Відповідно до пунктів 2.2.1 і 2.2.2 покупець ОСОБА_2 зобов'язався укласти з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу будинку не пізніше 01 липня 2017р. у приватного нотаріуса Гаврилюк Н.В. з 16.00 до 18.00 за суму, яка складала еквівалент 19 500 доларів США і для виконання зобов'язань передав продавцю ОСОБА_3 грошову суму еквівалентну 500 (п'ятсот) доларів США під власноручний підпис.

Згодом 17 березня 2017 року та 23 серпня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписали додаткові угоди до договору про наміри укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості від 10.03.2017, за змістом останньої грошова сума вказана у п. 2.2.2 і п. 4.1 договору була збільшена і склала еквівалент 4 000 дол США і строк укладення договору купівлі-продажу вказаний був подовжений до 1 листопада 2017 року.

Зазначав у позові, що 1 листопада 2017 року з'явився до приватного нотаріуса Гаврилюк Н.В. з метою укладення договору купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1, проте ОСОБА_3 для укладення угоди так і не з'явилась, жодних дій, які б свідчили про її намір продати будинок за обумовлену договором грошову суму так і не здійснила.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 червня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 111800, які складали еквівалент 4000 дол США за офіційним курсом НБУ. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1118 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок істотного порушення та неналежного виконання умов попереднього договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами щодо укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, позивач не отримав того, на що він розраховував при укладенні вказаного договору, а саме придбання житлового будинку.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити в частині стягнення з неї грошових коштів у сумі 111800 грн, які еквівалентні 4000 дол. США скасувати в іншій частині залишити без змін, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом неправильно з'ясовано обставини, що мають істотне значення для вирішення спору та висновки суду викладені у рішення не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує про те, що суд не звернув уваги та не перевірив належність доказу наданого позивачем, щодо підписання ним додаткової угоди, яка підписана його дружиною.

Зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу, що строк оформлення угоди купівлі-продажу домоволодіння, що був визначений основним договором подовжено не було.

Вказує, про те, що суд залишив поза увагою той факт, що доказів неявки відповідача до нотаріуса, як і доказу надіслання відповідачу пропозиції про укладання договору купівлі-продажу частки домоволодіння позивачем до суду не було надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_3 10 березня 2017 року укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості, предметом якого був намір укласти між сторонами договору купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.1 договору про наміри укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості продавець ОСОБА_3 брала на себе зобов'язання у строк до 1 липня 2017 року підготувати усі правовстановлюючі та інші документи необхідні для укладення договору купівлі-продажу даного будинку і також у цей строк у приватного нотаріуса Гаврилюк Н.В., з 16.00 до 18.00 за суму, яка складала еквівалент 19 500 доларів США по курсу, який діє на день продажу будинку.

Покупець ОСОБА_2 відповідно до пунктів 2.2.1 і 2.2.2 зобов'язався укласти з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу будинку не пізніше 1 липня 2017 року у приватного нотаріуса Гаврилюк Н.В. з 16.00 до 18.00 за суму, яка складала еквівалент 19 500 доларів США і для виконання зобов'язань передав продавцю ОСОБА_3 грошову суму еквівалентну 500 (п'ятсот) доларів США під власноручний підпис.

Згідно пункту 4.1 договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 10 березня 2017 року у випадку невиконання зобов'язань взятих на себе продавець, сплачує покупцю суму вказану у договорі, яка згодом була змінена додатковими угодами.

17 березня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписали додаткову угоду до договору про наміри укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості від 10.03.2017 за змістом якої грошова сума вказана у п. 2.2.2 і п. 4.1 договору була збільшена і склала еквівалент 2500 дол США (а.с.7).

Згодом 23 серпня 2017 року підписана була наступну додаткова угода до договору про намір укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості від 10.03.2017 за змістом якої грошова сума була збільшена і склала еквівалент 4000 дол США і строк укладення договору купівлі-продажу був подовжений до 1 листопада 2017 року (а.с. 8).

Відповідно нотаріально засвідченого свідоцтва 1 листопада 2017 року позивач ОСОБА_2 з'явився до ПН Гаврилюк Н.В. метою укладення договору купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1, однак відповідач ОСОБА_3 для укладення угоди так і не з'явилась (а.с.9).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України), зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити в користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором; попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору (ч.1 ст.625 ЦК України).

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору купівлі-продажу квартири, укладеного між сторонами.

Відповідно до умов статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Частиною 1статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 2 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Виходячи з наведених норм, необгрунтоване ухилення однієї із сторін попереднього договору від укладання основного договору може бути підставою лише для відшкодування другій стороні збитків, оскільки зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову відповідає обставинам справи, які судом встановлені відповідно до вимог процесуального права та узгоджуються з нормами матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внаслідок істотного порушення та неналежного виконання умов попереднього договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами щодо укладання договору купівлі-продажу житлового будинку, позивач не реалізував своє право укласти договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого по вул. Колективна, 20 у м. Харкові.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги щодо підписання додаткової угоди дружиною позивача не мають правового значення, оскільки відповідач не заперечує факту підписання нею цієї додаткової угоди .

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За таких обставин судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Отже, з урахуванням зазначених норм права, враховуючи обставини справи, беручи до уваги норми чинного законодавства, колегія суддів Харківського апеляційного суду приходить до висновку, що під час розгляду справи судом першої інстанції фактичні обставини справи були встановлені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження наданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається, оскільки, рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, висновок суду про задоволення позову є правильним.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 21 листопада 2018 року