ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року

м.Суми

Справа №581/930/17

Провадження № 22-ц/788/535/18

Апеляційний суд Сумської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Біляєвої О.М. (суддя-доповідач),

суддів Кононенко О.Ю., Криворотенка В.І.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області в складі судді Кузьмінського О.В. від 25 січня 2018 року, ухвалене в смт Липова Долина Сумської області,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк) предявило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 24 червня 2011 року сторони у справі уклали кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Унаслідок невиконання позичальником своїх зобовязань за договором станом на 08 листопада 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 25164 грн 26 коп., яка складається із 491 грн 22 коп. заборгованості за кредитом; 19598 грн 55 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 3400 грн 00 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн (фіксована частина) і 1174 грн 49 коп. (процентна складова) штрафу.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 січня 2018 року позов задоволений частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 червня 2011 року станом на 8 листопада 2017 року у розмірі 729 грн. 59 коп., з яких: 491 грн 22 коп. заборгованість за кредитом, 238 грн 37 коп. заборгованість за процентами, а також 48 грн судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії, штрафів відмовити.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту і процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України. Підстави стягнення решти відсотків, пені та комісії; штрафу (відсоткова складова і фіксована складова) відсутні, оскільки ПриватБанк не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок.

У лютому 2018 року ПриватБанк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості з решти процентів, пені та штрафів, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру заборгованості суд не урахував факт укладення сторонами договору-приєднання, складовою якого є Умови та правила надання банківських послуг; а також отримання боржником кредитних коштів та користування ними.

ОСОБА_1 письмовий відзив на апеляційну скаргу не подала.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що 24 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг.

Інших умов договору сторони не підписували.

На підтвердження позовних вимог позивачем наданий розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 08 листопада 2017 року дорівнює 25164 грн 26 коп. і складається із 491 грн 22 коп. заборгованості за кредитом, 19598 грн 55 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 3400 грн 00 коп. заборгованості за пенею та комісією, 500 грн (фіксована частина) і 1174 грн 49 коп. (процентна складова) штрафу.

Ухвалюючи рішення, суд попередньої інстанції дійшов висновку про неналежне виконання ОСОБА_1 грошового зобовязання за кредитним договором, у звязку з цим станом на 08 листопада 2017 року утворилась заборгованість у сумі 729 грн. 59 коп., з яких: 491 грн 22 коп. заборгованість за тілом кредиту, 238 грн 37 коп. заборгованість по процентам, розмір якої визначений на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відмовляючи у стягненні решти заборгованості за процентами за користування кредитом, пені і комісії, штрафу; суд мотивував висновок тим, що Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», на які посилався позивач, не підписані позичальником і не містять умов щодо розміру процентів за користування кредитом, пені та комісії, штрафів; оригінали цих документів відповідачу не були передані, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами у справі кредитного договору.

У силу частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК).

Так, відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Таким чином, слід зробити висновок про те, що розмір процентів визначається на рівні облікової ставки НБУ у разі, якщо договором не встановлений їх розмір.

У справі, яка переглядається, суд правильно встановив, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг. Інших умов договору сторони не підписували.

При цьому, частково задовольняючи позов, суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому позивач має право на повернення кредиту і процентів за користування кредитом.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за процентами, вирахуваної із процентної ставки у розмірі 34,80%, 43,20%, пені та комісії; штрафу (відсоткова складова і фіксована складова), суд правильно зазначив, що ПриватБанк не довів факт укладення договору саме на тих умовах, на яких побудовано позов і доданий до нього розрахунок.

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження укладення договору і досягнення згоди щодо усіх істотних умов позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; «Універсальна CONTRACT; «Універсальна GOLD», - якими для кожного типу кредитної картки передбачені різні базові процентні ставки в місяць (ас. 7).

Однак матеріали справи не містять доказів про оформлення і отримання ОСОБА_1 певного типу кредитної картки з наведеного переліку; так само не містить жодної конкретики з цього приводу і додана анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24 червня 2011 року (ас. 6).

Згідно з матеріалами справи, позивач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України жодних доказів про встановлення процентної ставки у розмірі 34,80%, 43,20%, як зазначено у розрахунку заборгованості, а також розміру пені, комісії та штрафу, як зазначено у позовній заяві, не надав; як і не надав доказів, які б містили підпис відповідача, про ознайомлення його про зміну розміру процентної ставки відповідно до вимог частини четвертої статті 1056-1 ЦК України.

Відхиляючи довід скарги про те, що в даному випадку договір не вимагає підпису позичальника в Умовах і правилах надання банківських послуг, апеляційний суд виходить з того, що Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови і правила були чинними на час укладення договору.

Разом з тим, не можна визнати правильним висновок суду про стягнення з відповідача на користь ПриватБанка процентів за користування кредитом у розмірі 238 грн 37 коп., визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України і обрахованому з 01 квітня 2015 року, тобто після останнього платежу.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 238 грн 37 коп., який визначений з 01 квітня 2015 року на рівні облікової ставки Національного банку України, суд першої інстанції повно і всебічно не з'ясував обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого видно, що відповідач вчиняла дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 30%. Крім того, суд не урахував, що строк дії картки, що була видана ОСОБА_1, закінчився 31.07.2016 року (ас. 66).

З огляду на зазначене і що розмір процентів за користування кредитом може бути визначений на рівні облікової ставки НБУ у разі, якщо він не визначений умовами договору, або у разі закінчення строку дії договору, висновок суду першої інстанції про стягнення процентів за користування кредитом з 01 квітня 2015 року, розмір яких визначений на рівні облікової ставки НБУ, не є правильним.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за спірний період дорівнює 563 грн 97 коп.= (192,07 грн + 11,87 грн + 274,68 грн 9,60 грн + 8,48 грн + 31,65 грн + 7,35 грн + 25,91 грн + 2,36 грн), згідно з розрахунком:

За період з 01.09.2014 до 30.09.2014 (29 днів за ставкою 30%) сума відсотків дорівнює ((334,10+157,12) х 30% х 29)/360=11,87 грн,

з 30.09.2014 до 01.08.2016 (671 день за ставкою 30%) ((328,46+162,76) х 30% х 671)/360 = 274,68 грн

з 01.08.2016 по 15.09.2016 (46 днів, ставка НБУ 15,5%) ((328,46+162,76) х 15,5% х 46)/365 = 9,60 грн,

з 16.09.2016 по 27.10.2016 (42 дні, ставка НБУ 15%) ((328,46+162,76) х 15% х 42)/365 = 8,48 грн,

з 28.10.2016 по 13.04.2017 (168 днів, ставка НБУ 14%) ((328,46+162,76) х 14% х 168)/365 = 31,65 грн,

з 14.04.2017 по 25.05.2017 ( 42 дні, ставка НБУ 13%) ((328,46+162,76) х 13% х 42)/365 = 7,35 грн,

з 26.05.2017 по 26.10.2017 (154 дні, ставка НБУ 12,5%) ((328,46+162,76) х 12,5% х 154)/365 = 25,91 грн,

з 27.10.2017 по 08.11.2017 (13 днів, ставка НБУ 13,5%) ((328,46+162,76) х 13,5% х 13)/365 = 2,36 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального або матеріального права.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, для зміни оскарженого рішення в частині визначення розміру заборгованості за процентами за користування кредитом.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (чч. 1, 6 ст. 141 ЦПК).

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області в складі судді Кузьмінського О.В. від 25 січня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: будинок 5, пров. 1-й вул. Оболонської, смт Липова Долина Сумської області, 42500, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: буд. 1Д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) заборгованість за кредитним договором від 24.06.2011 станом на 08 листопада 2017 року у розмірі 1055 (одна тисяча пятдесят пять) грн 19 коп., яка складається із: 491 грн 22 коп. заборгованості за кредитом, 563 грн 97 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: будинок 5, пров. 1-й вул. Оболонської, смт Липова Долина Сумської області, 42500, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: буд. 1Д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) судові витрати, понесені у звязку з розглядом справи у суді першої інстанції, в сумі 67 грн 09 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: будинок 5, пров. 1-й вул. Оболонської, смт Липова Долина Сумської області, 42500, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: буд. 1Д, вул. М.Грушевського, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в сумі 31 грн 98 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді: О.Ю. Кононенко

ОСОБА_2