Дата документу 14.11.2018 Справа № 333/1663/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1663/17 Головуючий у 1 інстанції Кулик В.Б.
Провадження № 22-ц/807/54/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Маловічко С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулося до суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало, що 27 квітня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № від 27.04.2012 року. Відповідно до умов даного договору позичальникові було надано кредит в сумі 23 066,00 грн. для придбання товару. Строк повернення кредиту - 24 місяці.

22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за договором № , укладеним з ОСОБА_3

Однак, в порушення умов кредитного договору, погашення відповідачем належних до сплати сум основного боргу та всіх інших належних до сплати платежів, у встановленому договором розмірі та строк, не відбувається, що підтверджується розрахунком заборгованості.

До теперішнього часу вимоги позивача по поверненню кредитних коштів не виконані.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором щодо несвоєчасної сплати належних платежів (не погашені належні до сплати суми кредиту та не сплачено комісію), позивачем відповідачу було направлено досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Сума заборгованості за договором № від 27 квітня 2012 року ОСОБА_3 складає: залишок заборгованості за кредитом - 21 738 грн. 35 коп., відсотки за користування кредитом - 3 687 грн. 75 коп. Загальна сума заборгованості з урахуванням тіла кредиту, відсотків, комісії становить 25 426 грн. 10 коп.

Посилаючись на викладені обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 25 426 грн. 10 коп.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ОТП Факторинг України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулось до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Зазначений висновок суду є правильним і таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2012 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримала кредит у розмірі 23066,00 грн. для придбання товару. Строк повернення кредиту - 24 місяці.

22 грудня 2014 року між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ "ОТП Банк" відступив ТОВ "ОТП Факторинг Україна" право вимоги за договором № , укладеним з ОСОБА_3

В порушення умов кредитного договору, погашення ОСОБА_3 належних до сплати сум основного боргу та всіх інших належних до сплати платежів у встановленому договором розмірі та строк, не відбувається, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом.

Проте, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконував, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 25426,10 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом не містить розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № від 27.04.2012 року, як по кредиту, відсоткам, та і по комісії, а також не містить дати виникнення такої заборгованості та дат погашення заборгованості.

Посилання апелянта на виписку з особового рахунку не є обґрунтованим оскільки з наданої виписки не зрозуміло яке саме відношення ця виписка має саме до договору про надання споживчого кредиту № від 27.04.2012 року.

Тому, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № від 27.04.2012 року.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що позивачем не доведено розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № від 27.04.2012 року.

Докази виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № від 27.04.2012 року шляхом сплати відповідачем періодичних платежів в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 скориставшись своїм правом передбаченим вимогами ст. 267 ЦК України подав до суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. (а.с.52-55).

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

З огляду на викладене, та враховуючи заявлене представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи наведені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості висновків суду з приводу пропуску Банком строку позовної давності є неспроможними з огляду на таке.

Так, в якості доказу того, що позовна заява подана в межах строку позовної давності Банк посилається на наявність виписки з особового рахунка НОМЕР_1 по кредитному договору на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 81-101).

Однак, зазначена виписка в розумінні ст. ст. 77,78 ЦПК України не є належним та допустимим доказом того, що ОСОБА_3 отримував платіжну картку, оскільки зазначена довідка не містить підпису посадових осіб Банку, а також в зазначеній довідці взагалі відсутні відомості на підставі чого ОСОБА_3 взагалі видавалась кредитна картка.

В зв'язку з чим, дана виписка не може бути прийнята судом в якості належного доказу в обґрунтування вимог щодо дотримання позивачем строку позовної давності.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 листопада 2018 року.

Головуючий

Судді: