Справа № 368/162/18
Провадження: № 2/368/186/18
Рішення

Іменем України

"05" березня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Широкоступ К.М.

- з у частю учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

02.02.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким:

- розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4, який був зареєстрований 23 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 61 від 23.05.2009 року, без надання часу на примирення.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступними обставинами.

З Відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 23 травня 2009року, який того ж дня був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 61 від 23.05.2009 року.

Під час проживання у шлюбі у них народилося двоє дітей, а саме: 07.07.2011 року народився син ОСОБА_3, а 08.10.2013 року - донька ОСОБА_4.

У кінці 2016 року їхнє сімейне життя погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю і на цьому грунті у них склалися неприязні стосунки один до одного і це зробило сімейне життя нестерпним та спільне проживання неможливим.

Ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання повністю припинено ще з червня 2017року. На даний момент кожен з них фактично має іншу сім»ю, тому подальше сумісне життя, примирення між нею та Відповідачем та збереження їхньої сім»ї вважає неможливим.

Про мій намір розірвати наш шлюб вона повідомила Відповідача і він з цим погодився.

Тому фактично дане рішення є нашим спільним, але звертатися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу він відмовився, оскільки для цього потрібно ще звертатися до нотаріуса.

Майнових спорів між ними немає.

Шлюб вони розривають вперше.

02.02.2018 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

31.01.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 187, 189, 197 - 200 ЦПК України було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 05.03.2018 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке вібулося 05.03.2018 року, позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині її позовної заяви, та які судом наведені вище.

Категорично заперечувала проти надання терміну на примирення, так як ще раз наголосила на тій обставині, що як у неї, так і у відповідача фактично існують інші сім»ї, вони вже більше року не підтримують шлюбно сімейних відносин, внаслідок чого з червня 2017 року проживають на різних житлових площах.

Після розірвання шлюбу має бажання мати прізвище ОСОБА_1.

В підготовчому судовому засіданні, яке вібулося 05.03.2018 року, відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі, обгрунтовуючи свою позицію обставинами, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви позивачки, та які судом наведені вище, та проти яких він не заперечує.

Категорично заперечував проти надання терміну на примирення, так як ще раз наголосив на тій обставині, що як у нього, так і у позивачки фактично існують інші сім»ї, вони вже більше року не підтримують шлюбно сімейних відносин, внаслідок чого з червня 2017 року проживають на різних житлових площах.

Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, шляхом винесення судового рішення, обгрунтовуючи своєж рішення наступним.

Підсудність.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред»являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: 09201, Київська область, Кагарлицький район, с. Черняхів, вул. Щаслива, 21, та на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, - 2011 та ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідно.

Отже, з огляду на місце проживання позивачкиЛугина Г.О. дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції на підставі ч. 2 ст. 28 ЦПК України, так як в даному випадку має місце загальна підсудність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

23 травня 2009 року позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, - відповідачем по справі.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії та номер І ОК № 080031, яке видане 23 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_7 Крим, Україна, громадянин України, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженка місто Київ, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 23 травня 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 23 травня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 61.

Прізвище після реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_2.

Дружині ОСОБА_2.

Від спільного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей, - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно.

Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження:

- серії І БК № 271534, яке видане 28 липня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, в якому зазначено, що ОСОБА_6 народився 07 липня 2011 року в місті Київ, Україна, про що в Книзі реєстрації народжень 28 липня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 2037.

В графі «батьки» зазначено:

Батько ОСОБА_2, громадянин України, - відповідач по справі.

Мати ОСОБА_1, - позивачка по справі;

- серії І БК № 364049, яке видане 22 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, в якому зазначено, що ОСОБА_4 народилася 22 жовтня 2013 року в місті Київ, Україна, про що 22 жовтня 2013 року складено відповідний актовий запис № 3129.

В графі «батьки» зазначено:

Батько ОСОБА_2, громадянин України, - відповідач по справі.

Мати ОСОБА_1, - позивачка по справі;

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мали та мають напружені, неприязні відносини тривалий час, внаслідок взагалі не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - з червня 2017 року, між ними існують тривалі, усталені неприязні відносини, які склалися на грунті розбіжностей поглядів на подружнє життя, понять про спільне проживання та піклування один про одного, поняття про сім»ю, відповідно, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідно, сторони шлюбно сімейних стосунків взагалі не підтримують поза розумними строками.

Окрім того, як встановлено судом в судовому засіданні, сторони по справі фактично створили інші сім»ї, внаслідок чого проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах.

Спору щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей у сторін немає, - вони залишаються проживати з матір»ю, - позивачкою по справі.

Майнових спорів між сторонами немає.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, як позивачка ОСОБА_1, так і відповідач ОСОБА_2 категорично наполягають на розірванні шлюбу, окрім того, відповідач ОСОБА_2 підтримує позовні вимоги, не заявляв клопотання про надання терміну на примирення, після роз»яснення цього права судом.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

ОСОБА_7 України.

Згідно ст. 21 ОСОБА_7 України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 ОСОБА_7 України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 ОСОБА_7 України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім»ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб»єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім»ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце обопільна воля кожного з подружжя на розірвання шлюбу, що зводить на нівець намагання суду на примирення подружжя, яке, на думку суду, в даному випадку неможливе, з огляду на тривалий час існування шлюбу лише документально, без наявності фактичних взаємовідносин подружжя, та наявності інших сімей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, - близько 1 го року, спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей у сторін немає, майнового спору між ними немає, шлюб розривають вперше.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача, та інтересам спільних неповнолітніх дітей.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень ОСОБА_7 України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, то суд керувався положенням ст. 113 СК України.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Так, позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що після розірвання шлюбу бажає мати прізвище, яке отримала після реєстрації шлюбу, - «Лугина», тому суд приймає рішення про залишення відповідачці прізвища, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, а саме, - «Лугина», причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лишевідповідачки, так як під час вирішення даного питання думка позивача при вирішенні спору судом не враховується.

Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 214 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_1, - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 ОСОБА_7 України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачкою;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проте, ні в прохальній частині позовної заяви, ні в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не бажала стягувати понесені нею судові витрати з відповідача ОСОБА_2, а тому суд залишає судові витрати за позивачкою, так як не може вийти за межі позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 ОСОБА_7 України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, 280 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,- задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 23 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_10 Крим, Україна, громадянином України, паспорт громадянина України серії СМ 626237, виданий 12 трвня 2004 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище, - Більдюкевич) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_11, Україна, громадянкою України, паспорт громадянки України серії МЕ 951404, виданий 25 червня 2009 року Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про шлюб серії І ОК № 080031, яке видане 23 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 61, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище, - Більдюкевич) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_11, Україна, громадянці України, паспорт громадянки України серії МЕ 951404, виданий 25 червня 2009 року Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, залишити прізвище «Лугина».

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Закаблук О.В.