Дата документу 02.04.2018
Справа № 334/5469/17
Провадження № 2/334/1022/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Добрєва М.В.,

при секретарі Матвієнко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб, вказавши, що 26 липня 2011 року він придбав у відповідачки ОСОБА_2 транспортний засіб напівпричіп бортовий тентова ний марки MONTRACON SMRC 3A04695 1997 року випуску, шасі (кузов, рама) № SMRC ЗА9, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія АРС № 046860 виданий РЕВ МРВ ДАІ № 1, 2 при УМВС України в Запорізькій області 26.10.2007 року.

На підтвердження цієї угоди відповідач надала мені розписку від 26.07.2011 року про те, що вона отримала від нього за придбаний транспортний засіб 70 000 грн., а також того ж дня, оформила довіреність на право експлуатації та розпорядження транспортним засобом на імя позивача.

Позивач вважає, що напівпричіп тентований належить йому на праві власності, відповідач ніколи претензій до нього не предявляла, гроші нею були отримані у повному обсязі, тривалий час він ним вільно користувався, своє право власності не оспорювала.

Просить суд визнати за ним право власності на транспортний засіб напівпричіп бортовий тентова ний марки MONTRACON SMRC 3A04695 1997 року випуску, шасі (кузов, рама) № SMRC ЗА9, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія АРС № 046860 виданий РЕВ МРВ ДАІ № 1, 2 при УМВС України в Запорізькій області 26.10.2007 року.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_3 позов підтримав і просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Судом встановлено, що 26 липня 2011 року ОСОБА_1 у простій письмовій формі придбав у відповідачки ОСОБА_2 транспортний засіб напівпричіп бортовий тентований марки MONTRACON SMRC 3A04695 1997 року випуску, шасі (кузов, рама) № SMRC ЗА9, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія АРС № 046860 виданий РЕВ МРВ ДАІ № 1, 2 при УМВС України в Запорізькій області 26.10.2007 року.

На підтвердження цієї угоди відповідач надала розписку від 26.07.2011 року про те, що вона отримала від нього за придбаний транспортний засіб 70 000 грн. (а.с.8)

Того ж дня, 26.07.2011 року ОСОБА_2 оформила довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий 1193 на право експлуатації та розпорядження транспортним засобом на імя позивача з терміном дії довіреності на три роки (а.с.4). Строк дії даного доручення сплив 26.07.2014 року.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із ст. 239 цього Кодексу правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

За змістом ст. ст. 238, 244, 245 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на майно, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати, припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляв.

При оформленні довіреності перехід права власності не відбувається, оскільки повірений отримує лише тимчасове право на здійснення від імені і на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю, в тому числі продаж майна.

Також, судом встановлено, що власником напівпричепу бортового тентованого марки MONTRACON SMRC 3A04695 1997 року випуску, шасі (кузов, рама) № SMRC ЗА9, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС № 046860 від 26.10.2007 року, є відповідач ОСОБА_2.

Як вбачається з пояснень представника позивача, зазначений напівпричеп з моменту його придбання по теперішній час фактично перебуває у володінні позивача, впродовж тривалого часу ним здійснюється закупівля запасних частин, проводяться ремонтні роботи та технічне обслуговування автомобіля.

За змістом ст.ст. 328, 334, 655 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власником майна за договором купівлі-продажу стає покупець за цим договором, який прийняв майно і сплатив за нього обумовлену договором грошову суму. Крім того, законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна.

Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно зі статтею 34 Закону України від 30.06.93 р. №3353-XII "Про дорожній рух", призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски підлягають державній реєстрації та обліку.

Державну реєстрацію й облік здійснюють органи Державтоінспекції МВС України у порядку, визначеному Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою КМУ від 07.09.98 року №1388.

Пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації (переєрестрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджених постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника та наявності передбачених Правилами необхідних документів.

Відповідно до пункту 42 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1388, 07.09.1998 (в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин 26.07.2011р.), у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації". Копії реєстраційних карток засвідчуються підписом та печаткою адміністратора сервісного центру МВС із внесенням відповідних службових відміток. Під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються та видаються номерні знаки для разових поїздок.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Отже, з положень вищенаведеного спеціального нормативного акту, яким врегульовано, зокрема, підстави набуття транспортного засобу та його реєстрації за набувачем, вбачається, що основною ознакою волевиявлення на відчуження власником належного йому транспортного засобу є його зняття з обліку, а підставою набуття ТЗ є не тільки нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу.

Таким чином, суд вважає, що у вказаних правовідносинах право власності позивача виникає тільки після державної реєстрації прав на відповідний автомобіль у встановленому законодавством порядку.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст. 237, 328 ЦК України, Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 із змінами та доповненнями, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на транспортний засіб - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.