Ухвала

Іменем України

05 липня 2018 року

м. Київ

справа № 2-913/12

провадження № 61-35972ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

розглянув касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», за участю заінтересованої особи - ОСОБА_4, на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України НещадимаІвана Сергійовича,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 рокупублічне акціонерне товариство «Родовід Банк» ( далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. та просило суд визнати незаконною його бездіяльність за виконавчим провадженням № 42450307 при винесенні постанови від 26 липня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу; скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року зазначену скаргу задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. під час здійснення виконавчого провадження № 42450307, скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І. С. за виконавчим провадженням № 42450307 про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 липня 2017 року та зобов'язано державного виконавця провести заходи з примусового виконання виконавчого провадження № 42450307.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у липні 2018 року, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 8 статті 48 Закону визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Крім цього, положеннями частини 1 статті 36 Закону передбачено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

У своєму рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «ЮрійМиколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення.

Обов'язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено в статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Задовольняючи скаргу ПАТ «Родовід Банк» на бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обгрунтовано виходив з того, що державний виконавець для примусового виконання рішення суду не виконав всі дії, передбачені Законом, а саме: не вжив заходів щодо розшуку боржника і його виклику, а також щодо виявлення майна боржника відповідно до вимог частини восьмої статті 48 Закону, а тому дії державного виконавця при винесенні постанови про повернення документа стягувачу є неправомірними.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець при примусовому виконанні виконавчого документа провів виконавчі дії, які визначені державною виконавчою службою як необхідні та достатні з метою виконання виконавчого листа № 2-913/12, виданого Печерським районним судом міста Києва, право визначення яких гарантовано державному виконавцю приписами чинного законодавства України, є безпідставними, оскільки під час розгляду скарги судам першої та апеляційної інстанцій не було надано належних доказів, які б підтвердили ці твердження.

Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а також рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не буде мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначено.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», за участю заінтересованої особи - ОСОБА_4, на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України НещадимаІвана Сергійовича, за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А. О.Лесько

С. П.Штелик