КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року

м. Київ

справа №362/3285/18

провадження №22-ц/824/2658/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2018 року у складі судді Корнієнка С.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти на суму 530 000 грн.

У мотивування вимог зазначав, що 29 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 продала зазначену квартиру ОСОБА_1 Представник продавця ОСОБА_2 за дорученням ОСОБА_3 отримав за квартиру грошові кошти в сумі 530 000 грн., про що написав розписку. Після оформлення купівлі-продажу квартири виявилося, що вона оформлена за підробленими документами і згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області право власності на дану квартиру визнано за іншою особою.

Разом з позовною заявою представником позивача також подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2, а саме, на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, форма власності приватна та на земельну ділянку кадастровий номер: НОМЕР_1 площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та заборони вчиняти будь-які дії щодо їх відчуження, передачі у користування (оренду, суборенду тощо) іншим юридичним та фізичним особам, використовувати земельну ділянку та житлове приміщення у якості застави у цивільно-правових стосунках та інше.

В обґрунтування заяви зазначав, що позовними вимогами у даній справі є повернення грошових коштів за квартиру АДРЕСА_1 на суму 530 000 грн.

Указував на те, що продавець приховала той факт, що станом на момент укладення договору купівлі-продажу, а саме, 29 листопада 2016 року, існували судові справи з приводу купленої квартири, так як порушені права третіх осіб.

Зазначав, що ОСОБА_1 фактично позбавлений права власності на спірну квартиру у зв'язку з неправомірними діями продавця ОСОБА_2, внаслідок чого йому було завдано матеріального збитку у розмірі 530 000 грн.

За вказаних обставин, уважав за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 23 липня 2018 року відповідач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу в повному обсязі, оскільки уважає її незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Мотивуючи вимоги, вказує на те, що позивачем в основу заяви про забезпечення позову покладено рішення суду, яке не набрало чинності, а його доводи ґрунтуються на припущеннях, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири є недійсним.

Указує на те, що за договором купівлі-продажу квартира АДРЕСА_1 оцінена сторонами в розмірі 94 460,00 грн., а продаж здійснено за ціною 100 000,00 грн.

Звертає увагу на те, що стороною позивача до позовної заяви додані недостовірні докази, а саме, копія розписки ОСОБА_3, оскільки ані позивачем, ані його представником не підтверджено відповідність копії письмового доказу оригіналу своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення та не повідомлено в кого знаходиться оригінал розписки, окрім того дана копія розписки про передачу представнику відповідача ОСОБА_3 коштів у розмірі 530 000 грн. підписана самим ОСОБА_3, а не ОСОБА_2

Посилається на те, що спір ініційовано саме позивачем, а факти обставин, викладених у позовній заяві, є невстановленими та потребують принаймні дослідження у судовому засіданні.

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» постановлено ліквідувати Апеляційний суд міста Києва.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (пункт шостий статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 суддів Апеляційного суду міста Києва переведено на посади суддів до Київського апеляційного суду.

Згідно повідомлення, опублікованого в газеті «Голос України», з 3 жовтня 2018 року свою процесуальну діяльність розпочав Київський апеляційний суд.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених в ній.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями статей 151 - 153 ЦПК України та виходив з існування загрози, що призведе до неможливості виконання майбутнього рішення суду чи утруднить його виконання, а також порушить збалансованість інтересів сторін та істотно порушить права та законні інтереси позивача до вирішення спору по суті та набрання рішенням законної сили.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Викладені заявником обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу повернення грошових коштів, сплачених за договором купівлі-продажу квартири.

Зі змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову убачається, що представником позивача заявлено вимогу про накладення арешту на майно відповідача, а саме, на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

На підтвердження права власності відповідача на вказане майно, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо майна, яке належить на праві власності ОСОБА_2

Представник позивача, обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, посилався на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2018 року, яким право власності на вищезазначену квартиру визнано за третіми особами, а тому уважає, що кошти, сплачені ним за вказану квартиру підлягають поверненню.

Заходи ж забезпечення позову спрямовані на тимчасове обмеження відчуження відповідачем квартири у зв`язку з тим, що невжиття таких заходів, як накладення арешту на майно, що належить відповідачу може істотно ускладнити та унеможливити виконання майбутнього рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчуження.

Отже, з'ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача ОСОБА_4 заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого представник позивача звернувся до суду, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування загрози утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі &quяк;Руїс Торіха проти Іспанії&q? щ; (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N303-А, п. 29).

За таких обставин аргументи апеляційної скарги представника відповідача колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову, не спростовують правильних висновків суду щодо наявності спору між сторонами з приводу повернення грошових коштів, сплачених за договором купівлі-продажу квартири, а визнання вказаного представником позивача способу забезпечення позову у виді накладення арешту на майно відповідача не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Мазурик

Л.Д.Махлай