Справа № 751/1960/16-ц Провадження № 22-ц/795/100/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Скрипка А. А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Тагієва С.Р.

секретар: Поклад Д.В.

за участі: представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Косач І.А. від 14 листопада 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна про визнання договору поруки припиненим, - треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги заявленого позову ТОВ ОТП Факторинг Україна обґрунтовувало тим, що відповідно до договору №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року, укладеного між ЗАТ ОТП Банк (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_2, позичальнику було надано кредит у розмірі 100 000 грн., зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку у розмірі 4,99 % та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у гривні, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). З метою повного та своєчасного виконання позичальником своїх зобовязань за укладеним кредитним договором, 24.10.2008 року між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_6 було укладено договори поруки №SR-N00/056/2008/1, і між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №SR-N00/056/2008/2. Позивач у обгрунтування вимог заявленого позову вказував, що внаслідок порушення позичальником умов укладеного кредитного договору №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року, станом на 20.01.2016 року, у ОСОБА_2 утворилась заборгованість у розмірі 91 982 грн. 31 коп. Позивач просив стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_2,ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна суму заборгованості за договором №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року, у розмірі 91 982 грн. 31 коп. Також позивач ставив питання про відшкодування за рахунок відповідачів понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

У липні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна про визнання договору поруки припиненим, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5 Вимоги заявленого позову ОСОБА_6 обґрунтовував тим, що 24.10.2008 року між ЗАТ ОТП Банк, правонаступником якого є ТОВ ОТП Факторинг Україна та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, при цьому 24.06.2010 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір до кредитного договору. На виконання укладеного кредитного договору, 24.10.2008 року між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № SR-N00/056/2008/1. Посилаючись на статтю 559 ЦК України, ОСОБА_6 зазначав, що із розрахунку заборгованості, представленого ТОВ ОТП Факторинг, вбачається, що починаючи із 13.03.2012 року, має місце невиконання боргових зобовязань та обліковується борг, який протягом 30 календарних днів не було погашено. За даних обставин, в силу п.2.1.5.1 кредитного договору із 13.04.2012 року банк вважається таким, що реалізував своє право вручення вимоги про виконання боргових зобовязань у повному обсязі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та додаткового договору, і отримав вимогу банку. У звязку із вказаними обставинами боржник був зобовязаний погасити боргові зобовязання у повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів за останнім днем порушення строку зобовязань. ОСОБА_6 просив визнати припиненим договір поруки № SR-N00/056/2008/1 від 24.10.2008 року, укладений між закритим акціонерним банком ОТП Банк, правонаступником якого є ТОВ ОТП Факторинг Україна та ОСОБА_6, за яким ОСОБА_6 поручився за зобовязаннями ОСОБА_2 за кредитним договором №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14.11.2017 року частково задоволено позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Судом стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна залишок заборгованості за кредитом №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року в розмірі 87 667 грн. 16 коп. У задоволенні решти позовних вимог ТОВ ОТП Факторинг Україна- відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна судовий збір у розмірі 1 309 грн.10 коп. Вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна про визнання договору поруки припиненим, - треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_5, судом задоволено. Визнано припиненим договір поруки № SR-N00/056/2008/1 від 24.10.2008 року, укладений між закритим акціонерним товариством ОТП Факторинг Україна, правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна та ОСОБА_6, за яким ОСОБА_6 поручився за зобовязаннями ОСОБА_2 за кредитним договором № ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року. Судом стягнуто з ТОВ ОТП Факторинг Україна на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 14.11.2017 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна заборгованості за кредитом №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року в розмірі 87 667 грн. 16 коп., та ухвалити у вказаній частині позовних вимог нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаної частини позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду першої інстанції від 14.11.2017 року у оскаржуваній частині є необґрунтованим, його судом ухвалено при неповному зясуванні фактичних обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, при цьому судом неправильно засновані норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги вказує, що судом в ході розгляду даної справи було встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що останній платіж за кредитним договором позичальником було здійснено 08.05.2012 року. За даних обставин, із врахуванням п.п.2.1.5.1 додаткового договору №1 від 24.06.2010 року, строк виконання умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобовязань (строк виконання основного зобовязання) настав 08.07.2012 року: 08.05.2012 рік + 30 днів + 30 днів. З посиланням на правову позицію Верховного Суду України у справі за №6-990 цс15 від 27.01.2016 року, ОСОБА_2 стверджує, що відповідно до п.п.2.1.5.1. додаткового договору №1 від 24.06.2010 року, починаючи із 08.07.2012 року, у позичальника настав строк виконання умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих коштів та виконання інших зобовязань. При цьому кредитор змінив строк виконання зобовязання, тим самим змінивши строк звернення до суду, строк позовної давності спливає 08.07.2015 року. І оскільки позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом 25.02.2016 року, то дане звернення відбулось із пропуском строку позовної давності. ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги стверджує, що задовольняючи вимоги зустрічної позовної заяви про визнання припиненим договору поруки, суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні, що строк виконання основного зобовязання настав 08.07.2012 року, і за даних обставин судом укладений договір поруки було визнано припиненим. Проте, вказані встановлені судом обставини, як стверджує у доводах апеляційної скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції необґрунтовано не застосував при вирішенні спору за позовом ТОВ ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при вирішенні вимог позову до ОСОБА_2 суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги фактичні обставини справи, а також рішення Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства. З посиланням на наведені обставини, ОСОБА_2 вказує, що він, як боржник, отримав законну підставу звільнення від стягнення кредитної заборгованості, застосовуючи наслідки спливу позовної давності.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.11.2017 року ОСОБА_2 не оскаржується. Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальтністю ОТП Факторинг Україна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у звязку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване оскаржуване рішення суду першої інстанції від 14.11.2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду представник ТОВ ОТП Факторинг Україна, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.103,104,114,115,116,117,118,том 2), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_2 24.08.2008 року було укладено кредитний договір № ML-N00/056/2008 (а.с.5-8, том 1), відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 100 000 грн., зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку у розмірі 4,99 % та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб в гривні, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Дата остаточного повернення кредиту - 24.10.2023 року.

Відповідно до п.1.5.1. частини №2 вказаного кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

Згідно п.1.6.1. даного кредитного договору, позичальник зобовязаний повністю повернути банку суму отриманого за цим договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту, та відповідно до умов встановлених ст.1.5. цього договору.

Відповідно до п.4.1. вказаного кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку та на умовах, визначених у цьому договорі.

24.06.2010 року між ПАТ ОТП Банк та ОСОБА_2 (а.с.9-18, том 1) було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року. Згідно п.2 вказаного додаткового договору, за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка, фіксований відсоток - 5,53 % річних. Пунктом 2.1.5.1. зазначеного додаткового договору встановлено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, цього додаткового договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів), укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 (тридцять) календарних днів, сторони домовились, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобовязань в повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору, та отримав вимогу банку, у звязку із чим позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі протягом наступних 30 (тридцяти) календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобовязань. Згідно п.3.1. додаткового договору №1 від 24.06.2010 року, сторони домовились, що у випадку виникнення розбіжностей між положеннями кредитного договору та цього додаткового договору, положення цього додаткового договору підлягають пріоритетному застосуванню, якщо інше не передбачене умовами цього додаткового договору.

24.10.2008 року між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №SR-N00/056/2008/1 (а.с.19, том 1), а також між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №SR-N00/056/2008/2 (а.с.20, том 1).

24.06.2010 року між ПАТ ОТП Банк та ОСОБА_6 було укладено додатковий договір № 1 до договору поруки №SR-N00/056/2008/1 від 22.10.2008 року (а.с.22, том 1), а також між ПАТ ОТП Банк та ОСОБА_5 було укладено додатковий договір № 1 до договору поруки №SR-N00/056/20008/2 від 22.10.2008 року ( а.с.21, том 1).

Відповідно до статуту ПАТ ОТП Банк, затвердженого 11.04.212 року (а.с.38, том 1), ПАТ ОТП Банк є правонаступником усіх прав та обовязків ЗАТ ОТП Банк, державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 30.07.2012 року.

Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року, ПАТ ОТП Банк продало ТОВ ОТП Факторинг Україна права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до цього договору), а ТОВ ОТП Факторинг Україна прийняло такий кредитний портфель та зобовязалось сплатити на користь ПАТ ОТП Банк винагороду (а.с.30-37, том 1).

Як вбачається із витягу з додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року (а.с.44, том 1), ТОВ ОТП Факторинг Україна прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року.

Відповідно до представленого позивачем суду розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_2 за укладеним договором №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року (а.с.155-163, том 1), станом на 20.01.2016 року сума заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ ОТП Факторинг Україна становить: 91 982 грн. 31 коп., а саме, залишок заборгованості за кредитом - 87 667 грн. 16 коп., сума несплачених відсотків за користування кредитом - 4 315 грн. 15 коп.

21.08.2017 року, до винесення рішення судом першої інстанції (а.с.176, том 1), ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме, у розмірі 87 667 грн. 16 коп., суд першої інстанції виходив із того, що звернувшись до суду з даним позовом 25.02.2016 року, ТОВ ОТП Факторинг Україна має право на отримання заборгованості в межах трирічного строку позовної давності. Щодо стягнення із ОСОБА_2 суми відсотків за користування кредитом на користь позивача, суд першої інстанції зазначив, що відсотки нараховані за період із 26.01.2010 року по 08.05.2012 року, тобто на час звернення з позовом до суду - станом на 25.02.2016 року, перебіг позовної давності для стягнення відсотків закінчився, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

ОСОБА_2 у поданій апеляційній скарзі (а.с.82-86, том 2) оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь позивача: - залишку заборгованості за кредитом №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року в розмірі 87 667 грн. 16 коп., - судового збору у розмірі 1 309 грн. 10 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції від 14.11.2017 року ОСОБА_2 не оскаржується. Приймаючи до уваги приписи ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Необхідно зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна залишку заборгованості за кредитом № ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року в розмірі 87 667 грн. 16 коп. та судового збору в розмірі 1 309 грн. 10 коп. не узгоджується із фактичними обставинам справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Частина друга статті 1050 ЦК України регламентує, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання,позовна давність обчислюється від цієї дати. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у порі, є підставою для відмову в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно з частиною пятою статті 261 ЦК України, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Судом в ході розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 24.06.2010 року між ПАТ ОТП Банк та ОСОБА_2 (а.с.9-18, том 1) було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року. Згідно п.2 вказаного додаткового договору, за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка, фіксований відсоток - 5,53 % річних. Пунктом 2.1.5.1. зазначеного додаткового договору встановлено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, цього додаткового договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів), укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 (тридцять) календарних днів, сторони домовились, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобовязань в повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору, та отримав вимогу банку, у звязку із чим позичальник зобовязаний погасити боргові зобовязання в повному розмірі протягом наступних 30 (тридцяти) календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобовязань. Згідно п.3.1. додаткового договору №1 від 24.06.2010 року, сторони домовились, що у випадку виникнення розбіжностей між положеннями кредитного договору та цього додаткового договору, положення цього додаткового договору підлягають пріоритетному застосуванню, якщо інше не передбачене умовами цього додаткового договору.

21.08.2017 року, до винесення рішення судом першої інстанції (а.с.176, том 1), ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.163, том 1), останній платіж за кредитним договором №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року ОСОБА_2 було вчинено 08.05.2012 року. Таким чином, відповідно до п.2.1.5.1. додаткового договору №1 від 24.06.2010 року до кредитного договору №ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року, строк виконання умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобовязань (строк виконання основного зобовязання) настав 08.07.2012 року, а саме, 08.05.2012 року + 30 днів + 30 днів = 08.07.2012 року. У даному випадку є обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що кредитор змінив строк виконання зобовязання. Перебіг трирічного строку для предявлення банком вимог до ОСОБА_2 почався із 09.07.2012 року (із наступного дня після 08.07.2012 року) та закінчився 09.07.2015 року. При цьому до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 25.02.2016 року (а.с.2-4, том 1), тобто, із пропуском строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд на підставі приписів п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14.11.2017 року, - скасуванню в частині часткового задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна: - залишку заборгованості за кредитом № ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року в розмірі 87 667 грн. 16 коп., - судового збору у розмірі 1 309 грн.10 коп. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне винести постанову у вказаній частині позовних вимог, якою відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ ОТП Факторинг Україна на користь ОСОБА_2 2 221 грн. 70 коп. у рахунок відшкодування документально підтверджених понесених судових витрат за подання апеляційної скарги (а.с.87,93, том 2).

Керуючись статтями: 257, 1050 ЦК України, статтями: 141, 367, 368, 374, п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14 листопада 2017 року скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна: - залишку заборгованості за кредитом № ML-N00/056/2008 від 24.10.2008 року в розмірі 87 667 грн. 16 коп., - судового збору у розмірі 1 309 грн.10 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна на користь ОСОБА_2 2 221 грн. 70 коп. у рахунок відшкодування понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 26.02.2018 року.

Головуючий:Судді: