Справа № 379/501/17 Головуючий у І інстанції Василенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/1286/18 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 47 29.03.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Іванової І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що із 19 листопада 2011 року перебуває із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Із серпня 2016 року вони проживають окремо і відповідачка подала позов до суду про розлучення, однак їм надано строк для примирення до червня 2017 року.

Вказував, що в період зареєстрованого шлюбу за рахунок спільних коштів вони 13 лютого 2016 року придбали за договором купівлі-продажу автомобіль «ЗАЗ-SENS» р.н.НОМЕР_1, який зареєтрований на ім'я відповідачки. Даний автомобіль згідно ст.60 СК України є їх спільною сумісною власністю подружжя і їх частки є рівними. Однак, із серпня 2016 року після припинення шлюбних стосунків відповідачка забрала автомобіль і він не має змоги ним користуватися і розпоряджатися, порозумітися щодо його поділу відповідачка відмовляється. Відповідно до висновку спеціаліста вартість автомобіля «ЗАЗ-SENS» становить 86840 грн.Посилаючись на передбачене ст.69 СК України право подружжя на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу, просив стягнути із відповідачки на його користь вартість половини автомобіля «ЗАЗ-SENS» р.н.НОМЕР_1 у розмірі 43420 грн.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 половину вартості автомобіля «ЗАЗ-SENS» у розмірі 43420 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що позивач просив стягнути із відповідачки вартість 1/2 частини автомобіля, не заявляючи вимог про визнання за ним права на половину автомобіля. В такому випадку позивачка просила б відступити від рівності часток, бо на її утриманні є малолітня дитина і позивач має значну заборгованість по аліментам. Крім цього, судом не було враховано, що вона реалізувала автомобіль за ціною 35000 грн., яку і повинен був взяти до уваги судом при вирішення питання про стягнення компенсації.

Позивач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 43420 грн. (менше ста розмірів прожиткового мінімуму) і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони із 19 листопада 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із вересня 2016 року сторони припинили шлюбні стосунки та проживають окремо. Згідно довідки депутата Полонської міської ради Хмельницької області від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_2 разом із малолітнім сином проживає у АДРЕСА_1 (а.с.125).

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 08 червня 2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, в тому числі оглянутою судом першої інстанції справою Полонського районного суду № 681/1431/16-ц за позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.124).

Також, судом першої інстанції встановлено, що в період зареєстрованого шлюбу сторони 13 лютого 2016 року за договором купівлі-продажу придбали на ім'я відповідачки автомобіль НОМЕР_1, 2009 року випуску (а.с.11).

Вказаний автомобіль «ЗАЗ-SENS» відчужено відповідачкою ОСОБА_2 04 жовтня 2016 року за договором купівлі-продажу покупцю ОСОБА_6 за ціною 35000 грн. Договір оформлений та підписаний сторонами в сервісному центрі № 6845 РСЦ МВС у Хмельницькій області, що стверджується копією договору (а.с.104).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі повно та об'єктивно досліджених доказів прийшов до правильного висновку, щоавтомобіль «ЗАЗ-SENS» 2009 року випуску, р.н.НОМЕР_1придбаний сторонами в період шлюбу, є об'єктом їх права спільної сумісної власності як подружжя і при його поділі їх частки у праві власності є рівними.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і приписамст.ст.60,70 СК України.

Також, суд першої інстанції правильно врахував, що відчуження спірного автомобіля було здійснене відповідачкою після припинення шлюбних стосунків і не в інтересах сім'ї, а тому позивач має право на отримання компенсації.

Стягуючи із відповідачки на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 43420 грн., суд виходив з того, що на користь позивача слід стягнути половину від дійсної вартості спірного автомобіля, визначеної у звіті оцінювача № 200-17 про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу, складеного 02 березня 2017 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля марки «ЗАЗ-SENS» р.н.НОМЕР_1становить 86840 грн.

Проте колегія суддів не може погодитися із такими висновками з наступних міркувань.

Судом встановлено, що після припинення шлюбних стосунків відповідачка ОСОБА_2 провела відчуження спірного автомобіля «ЗАЗ-SENS» іншій особі за ціною 35000 грн., що стверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 6845/2016/106970 від 04 жовтня 2016 року. Продаж вчинено без відома позивача та його згоди, а кошти використані відповідачкою на власний розсуд не в інтересах сім'ї.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі і суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах: від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1587цс16.

Оскільки на момент вирішення спору судом автомобіль було відчужено за договором купівлі-продажу і він не належав подружжю, а належав іншій особі, то майном, яке підлягає розподілу є не автомобіль, а грошові кошти, отримані від його реалізації в розмірі 35000 грн.

Суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру компенсації.

Вирішуючи питання про розмір компенсації, колегія суддів виходить із вартості автомобіля за яку він був проданий відповідачкою згідно договору купівлі-продажу в розмірі 35 тисяч грн., і стягує на користь позивача половину отриманих від реалізації коштів в розмірі 17500 грн.

Посилання позивача на необхідність врахування вартості автомобіля визначеної у звіті оцінювача № 200-17 про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу, складеного 02 березня 2017 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля марки «ЗАЗ-SENS» р.н.НОМЕР_1становить 86840 грн., колегія суддів вважає необгрунтованими.

Відповідно до положень ч.2 ст.65 СК України один з подружжя має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Оскільки автомобіль проданий відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2016 року, законність якого позивач не оспорює, даний договір не визнаний судом недійсним і не є нікчемним (його недійсність не встановлена законом), то, враховуючи приписи ст.204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, колегія суддів вважає, що саме ціну автомобіля, вказану у договорі, слід враховувати при компенсації.

Доводи відповідачки ОСОБА_2 про те, що спірний автомобіль відчужений за згодою позивача, а отримані кошти надійшли до спільного бюджету не знайшли свого підтвердження, оскільки доказів про згоду позивача на продаж автомобіля та використання коштів в інтересах сім'ї відповідачка не надала.

Позивач заперечує надання згоди відповідачці, як письмової, так і усної, на відчуження автомобіля, посилаючись на те, що кошти від продажу відповідачка використала на власний розсуд не в інтересах сім'ї, поскільки шлюбні стосунки між сторонами припинені ще до продажу автомобіля.

В той же час судом першої інстанції встановлено, що із вересня 2016 року сторони припинили шлюбні стосунки і проживали окремо. Позивачка надала суду довідку депутата Полонської міської ради Хмельницької області від 03 жовтня 2016 року, згідно якої вона із малолітнім сином проживає у АДРЕСА_1. Тобто на момент відчуження автомобіля 04 жовтня 2016 року, сторони проживали окремо. Там же у Хмельницькій області відповідачка провела відчуження автомобіля.

Підтвердженням факту припинення шлюбних стосунків та окремого проживання на час відчуження автомобіля є факт подачі відповідачкою у жовтні 2016 року позову до Полонського районного суду Хмельницької області про розірвання шлюбу, а також подачі позову про стягнення аліментів, який рішенням Полонського районного суду від 19 січня 2017 року задоволений із позивача стягнуто аліменти.

Наведені обставини у своїй сукупності і взаємозв'язку свідчать про переконливість пояснень позивача щодо припинення шлюбних стосунків на момент відчуження автомобіля, відсутність його згоди на це та використання відповідачкою коштів на власний розсуд не в інтересах сім'ї.

Доводи апеляційної скарги щодо некоректності вимог позивача, який просив стягнути із відповідачки вартість 1/2 частини автомобіля, не заявляючи вимог про визнання за ним право на половину автомобіля, позбавивши скаржника можливості заявити про відступ від засад рівності часток, необгрунтовані, оскільки відповідачка не була обмежена судом ні у можливості висловити суду свою позицію по суті спору та довести її переконливість, ні у наданні доказів, проте не скористалася своїм правом і таких доказів суду не надала і відповідно не мотивувала свою позицію.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 судом враховані.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апедяційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 17500 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: