Справа № 361/6668/15-ц Головуючий у І інстанції Пухна О. М.
Провадження № 22-ц/780/4/18 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 45 15.02.2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора -1», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

На підставі ордеру № 244, виданого 16 червня 1978 року виконавчим комітетом Броварської міської ради депутатів трудящих, вони є наймачами квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що була надана для проживання ОСОБА_6 та його сім'ї в складі трьох осіб: ОСОБА_6 (який помер у 1994 році), ОСОБА_5 (дружини) і ОСОБА_4 (доньки). Після народження в 1986 році у вказаній квартирі була зареєстрована й ОСОБА_3 З 03 березня 2001 року у даній квартирі був зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком ОСОБА_4, шлюб між якими був розірваний 09 жовтня 2015 року. З 2005 року ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, не з'являється, його речі за вказаною вище адресою відсутні. Жодних витрат на утримання, ремонт квартири, сплату комунальних послуг відповідач не несе. Згідно вироку Козелецького районного суду Чернігівської області від 08 червня 2006 року ОСОБА_2 засуджено за вчинення злочину до восьми років шести місяців позбавлення волі. 07 липня 2014 року ОСОБА_2 було звільнено з місць позбавлення волі. Після звільнення з місць позбавлення волі відповідач за адресою реєстрації не з'являвся, хоча будь-яких перешкод у цьому йому не чинилося. Таким чином у зв'язку з тривалою відсутністю за місцем реєстрації відповідач втратив право на проживання в зазначеному житлі, а реєстрація ОСОБА_2 перешкоджає позивачам у реалізації їх права користування вказаною квартирою. У зв'язку з наведеним позивачі просили суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що позивачами чинились йому перешкоди у користуванні спірною квартирою. Зазначає, що ним вживались заходи, щоб вселитися у квартиру, однак безрезультатно. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про те, що оскаржуване рішення не відповідає наведеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження посилання позивачів на відсутність відповідача в спірній квартирі протягом тривалого строку без поважних причин, що у відповідності до положень ст.ст. 71-72 ЖК Української РСР дає підстави для визнання останнього таким, що втратив право проживання в такій квартирі. В той же час погодитися з наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може.

У відповідності до положень ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

В ході розгляду справи було встановлено, що відповідач вселився до спірної квартири в якості члена сім'ї наймача, а саме як чоловік ОСОБА_4При цьому з огляду на вищевикладену норму подальше розірвання такого шлюбу не припинило правового статусу відповідача відносно вказаної квартири.

Згідно ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. При цьому жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців зокрема у випадку взяття його під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом 6 місяців з дня закінчення вищевказаного строку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 08 червня 2006 року було засуджено за вчинення злочину до позбавлення волі. З місць позбавлення волі його було звільнено 07 липня 2014 року. Зважаючи на наведені обставини та вищевказані правові норми, відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, у разі відсутності у ньому понад 6 місяців з часу звільнення з місць позбавлення волі за умови неповажності причин такої відсутності.

З представлених відповідачем до суду матеріалів вбачається, що ще в грудні 2014 року він звертався до Броварської міжрайонної прокуратури з приводу перешкод, які йому чиняться у вселенні до квартири, в якій він зареєстрований. Вказана заява була направлена до Броварської міської ради, яка за результатами розгляду заяви рекомендувала відповідачу звернутися за вирішенням даного питання до суду. Крім того, як вбачається зі складеного ДІМ 1-го сектору ВДІМ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області висновку по розгляду ЄО 5853 від 10.04.2015 року, в ході розгляду заяви ОСОБА_2 щодо перешкод у доступі до спірної квартири була опитана ОСОБА_7, яка пояснила, що напротязі п'яти років проживає в цій квартирі з дозволу ОСОБА_3, при цьому остання просила її не впускати до квартири ОСОБА_2 з метою зняття його з реєстраційного обліку.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що посилання позивачів на тривале непроживання відповідача у спірній квартирі саме без поважних причини не відповідають дійсності, відтак встановлені ст.71 ЖК Української РСР правові підстави для визнання останнього таким, що втратив право проживанні в такому житлі, відсутні.

У відповідності до положень 376 ЦПК України підставами для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги та ухвалення нового рішення зокрема є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції було ухвалене при неповному з'ясуванні усіх обставин справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що зумовлює необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2015 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Житлово-експлуатаційна контора -1», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі по 178 (сто сімдесят вісім) гривень 64 копійки з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк