Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 215/1573/16-ц

провадження № 61-20427св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 28 лютого 2017 року у складі судді

Лиходєдова А. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

Позовна заява мотивована тим, що з 19 травня 1989 року по 30 квітня

2014 року ОСОБА_4 працював у важких та шкідливих умовах праці за професією машиніст бурової установки у ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат». Загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів становить 25 років. Працюючи підземним машиністом бурової установки шахти «Гвардійська» протягом 16 років 11 місяців в умовах праці, що характеризувалися фізичним перевантаженням, також підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Рішенням лікарсько-експертної комісії від 10 березня 2015 року позивачу встановлено професійне захворювання.

Відповідно до акта розслідування хронічного професійного захворювання від 07 квітня 2015 року причиною профзахворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) від 16 червня 2015 року ОСОБА_4 вперше було встановлено 50 % втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності.

Посилаючись на те, що за таких обставин роботи у шкідливих та небезпечних умовах праці з боку роботодавця йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров'я, ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на свою користь 150 000 грн у рахунок компенсації моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 28 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 35 000 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що під час виконання позивачем трудових обов'язків ним отримано професійне захворювання та, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на підставі статті 237-1 КЗпП України та з урахуванням роз'яснень, викладених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами).

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником прав та обов'язків ліквідованого об'єднання шахт «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», «Першотравнева-Дренажна» державного виробничого об'єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (далі - ДВО «Кривбасруда»). Також судами не взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу. Крім того, відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі, немає висновку відповідних медичних органів щодо наявності моральних страждань у нього, а судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди. Розмір моральної шкоди, визначений судами попередніх інстанції, не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності та є завищеним.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

24 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків судів не спростовують.

Суди встановили, що ОСОБА_4 працював з 12 лютого 1988 року

по 01 січня 1995 року на шахті «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда»;

з 0 січня 1995 року по 30 вересня 1997 року на шахті «Першотравнева»

ВО «Кривбасруда»; з 01 жовтня 1997 року по 30 квітня 2014 року на шахті «Гвардійська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» під впливом шкідливих виробничих факторів. Загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів становить 25 років.

Рішенням лікарсько-експертної комісії клініки Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 10 березня 2015 року позивачу були встановлені професійні захворювання, які виникли у зв'язку з роботою в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Висновком МСЕК від 16 червня 2015 року ОСОБА_4 вперше встановлено 50 % втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності.

Відповідно до частини другою статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частиною першою статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня

1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі

№ 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судами установлено, що на підставі наказу ВО по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349, правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», зміни у який внесено наказом від 01 листопада 1989 року № 423,

з 01 жовтня 1989 року ліквідовано Першотравневе рудоуправління. Цим наказом створено у складі об'єднання наступні структурні одиниці: шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2».

Наказом ВО по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда»

від 26 грудня 1994 року № 169, правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2» ліквідовані і для доробки підготовлених запасів родовища утворена шахта «Першотравнева» на правах структурної одиниці ВО по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Отже, на ВО по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», у період роботи позивача неодноразово було проведено реорганізацію, однак питання про відокремлення новостворених структурних підрозділів, із визначенням правонаступників, жодного разу не ставилось.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд виходив з того, що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з ДВО по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», на якого законодавством покладено обов'язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого в даному випадку роботодавцем зроблено не було, що потягло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдає йому моральних страждань.

Встановивши, що правонаступником усіх прав та обов'язків ДВО по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (у структурних підрозділах якого працював позивач) є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», та врахувавши характер та обсяг моральних страждань, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 28 лютого

2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області

від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк