АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6086/15-ц 22-ц/774/23/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 182/6086/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року, ухваленого суддею Рунчевою О.В. у м. Нікополі,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" ( надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що між сторонами укладено кредитний договір № б/н від 25.06.2012 року. За умовами укладеного договору, відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов'язання відповідач належним чином не виконував, а тому станом на 31.05.2015 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 29 497,88 грн., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» спросить суд стягнути з відповідача та судовий збір у розмірі 294, 98 грн

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги умови та правила укладеного договору, відповідач, як держатель картки несе відповідальність за всі операції здійснені з його ідентифікацією та аутентифікацією. На власника картки покладається обов'язок контролю руху коштів за своїми рахунками та повідомлення банку про операції які не виконувались користувачем. На держателя платіжної картки покладається обов'язок зберігати картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею.

Вважає, що висновки суду про невикористання відповідачем кредитних коштів ґрунтуються на припущеннях. Банком доведено розміру заборгованості за укладеним між сторонами договором, але відповідачем не надано доказів винних дій банку у неналежному використанні карткових коштів.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просив рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема зазначає, що банком не доведено вину відповідача у несанкціонованому знятті коштів з його рахунку.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Як встановлено судом та видно з матеріалів справи, відповідно до укладеного між стороанми кредитного договору № б/н від 25.06.2012 року, відповідач ОСОБА_1. 25.06.2012 року отримав кредит у розмірі 20000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5-7).

З довідки Слідчого відділу Нікопольського МВ УМВС України в Дніпроептровської області №2997 від 16 лютого 2015 року видно , що в провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження № 40004977 від 10.12.2014 року, згідно якого 09 вересня 2014 року невідома особа, шахрайським шляхом заволоділа грошима ОСОБА_1. з карткового рахунку № НОМЕР_1 в сумі 5202,80 грн., а також 01 жовтня 2014 року та 02 жовтня 2014 року з карткового рахунку НОМЕР_2 двічі по 7282,08 грн. *( а.с.46).

Згідно витягу службового розслідування Департаменту безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» по Дніпропетровському РУ від 05 січня 2015 року вбачається, що за період з 09.09.2014 року по 02.10.2014 року з карток виданих на ім'я ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 були здійснені експрес переводи грошових коштів на загальну суму 17000 грн.

Зокрема, 09 вересня 2014 року грошові кошти у сумі 5000 грн. з карти Петренка А.В № НОМЕР_1 було переведено на карту відкриту на його ім'я № НОМЕР_4. В подальшому, 2000 грн. - переведено на карту ОСОБА_2 та знято в банкоматі м.Кривого Рогу 1600 грн., сума 2845 грн.- повернута на карту 13.09.2014 року НОМЕР_1.

01 жовтня 2014 року з карти Петренка А.В.НОМЕР_2 об 20:18 год проведений експресс-платіж на суму 7000 грн. на карту ОСОБА_3. за допомогою підтвердження фін.телефону НОМЕР_6.

В поясненнях ОСОБА_1. вказував, на те, що у вересні 2014 року у нього в банку «ПриватБанк» було відкрито дві картки - золота картка для виплат № НОМЕР_5 та кредитна картка № НОМЕР_1. Контактний фінансовий номер телефону, який був підв'язаний до вищевказаних карток - НОМЕР_7 був заблокований, після чого знято грошові кошти -5000 грн. Грошові кошти у розмірі 2845 грн. ним особисто було повернуто на картковий рахунок. У відділенні ПАТ «Приватбанку» він заблокував вищевказані картки та отримав нові - кредитну картку НОМЕР_2 та картку для виплат НОМЕР_9 підв'язавши до них свій новий контактний номер НОМЕР_8. Знов, оператором ЛЙФ проведено блокування фінансового номера.

При дослідженні аудіо файлов з діалогами при знятті коштів, особою для підтвердження експресс-платежу було проведено повну ідентифікацію, а саме зазначено : прізвище, ім'я, по батькові, адреса проживання, дата народження та кодове слово, тобто усі персональні дані клієнта.

В ході проведеної перевірки також ОСОБА_1. пояснив, що за пів року до обставин познайомився по інтернету із жінкою на імья Люба,35 років, якої міг повідомити персональні дані, оскільки остання мала намір до нього приїхати. Але, після зняття коштів з його рахунку, зв'язок з нею був припинений. ( а.с.61-63).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 31 травня 2015 року за ОСОБА_1. рахується заборгованість у розмірі 29497,88 грн., яка складається з наступного : 17840,55 грн. -заборгованості за кредитом, 9143,17 грн. - заборгованості по процентам, 633,31 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф фіксована частина, 1380,85 грн. - штраф ( процентна складова) ( а.с.4)

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції дійшов висновку, що банком не надано доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання боржником зобов'язань по договору кредиту.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статі 10 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 60 ЦПК України (у редакції від 07 липня 2010 року) доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк», що діями відповідача, щодо розголошення його персональних даних, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, призвели до безпідставного списання коштів, з його карткового рахунку.

В судовому засіданні колегії суддів відповідач також пояснив, що в мережі інтернет познайомився із невідомою йому раніше жінкою, якій в приватній розмові міг повідомити свої індивідуальні дані, оскільки вона мала намір до нього приїхати.

Як видно з матеріалів службової перевірки, проведеної службою безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що за експрес - платежами при знятті коштів та їх переказах у телефонній розмові з оператором ПАТ КБ «ПриватБанк», клієнтом було повідомлено персональні дані клієнта та кодове слово, що дало змогу ідентифікувати особу та надати дозвіл на переказ коштів. Зняття коштів відбулось за допомогою розголошеною заявником конфіденційної інформації. ( а.с.61-62).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що після несанкціонованого зняття коштів з рахунку відповідача у розмірі 5000 грн., 09 вересня 2014 року ним особисто було повернуто 2850 грн. на картку через 4 дні, за даним фактом 13 вересня 2014 року відповідач звертався до правоохоронних органів. Після повторного зняття коштів з рахунку відповідача, після заміни фінансового номера телефону та номеру карток 01 та 02 жовтня 2014 року, за допомогою інтернет переказів з його карткового рахунку списуються кошти у загальному розмірі 14000 грн., проте із заявою до правоохоронних органів відповідач звертається лише 10 грудня 2014 року про порушення кримінального провадження ( а.с.47).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що несанкціоноване зняття коштів з карткового рахунку відповідача ОСОБА_1 відбулось за допомогою розголошеною ним, невідомій особі, конфіденційної інформації, яка була використана при ідентифікації особи користувача.

Досліджуючи розмір заборгованості, колегія суддів погоджується із її розрахунком, наданим позивачем, у загальному розмірі 29497,88 грн., яка складається із: 17840,55 грн. -заборгованості за кредитом, 9143,17 грн. - заборгованості по процентам, 633,31 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф фіксована частина, 1380,85 грн. - штраф ( процентна складова).

Щодо заявлених ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової), колегія суддів приходить до висновку про відмову в цій частині позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.7.6 передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій.

Одночасно, п. 2.1.1.12.6.4. Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що в разі непогашення суми простроченого кредиту понад 210 днів позичальник сплачує банку пеню, яка розраховується по формулі встановленій в п.2.1.1.12.6.1.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

В даному випадку Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору - пені та штрафу, у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.06.2012 року станом на 31.05.2015 року у розмірі 27617,03 грн., яка складається із : 17840,55 грн. - заборгованість за кредитом; 9143,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 633,31 грн. - заборгованість за пенею та комісією. В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення штрафів - відмовити.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір в сумі 617,40 грн.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області м. Кривого Рогу від 13 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.06.2012 року станом на 31.05.2015 року у розмірі 27617,03 грн., яка складається із : 17840,55 грн. - заборгованість за кредитом; 9143,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 633,31 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 617,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 28 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді