АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/374/18 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та участю сторін - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/13952/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року, ухваленого суддею Вийванко О.М., повний текст якого складено 16 січня 2018 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну прізвища дитини, апеляційний суд, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 з позовом про зміну прізвища дитини, посилаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 24.12.2003 р. розірвано. Від даного шлюбу у них є дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з народження проживає разом з нею, перебуває на її вихованні та утриманні. Біологічний батько дитини ОСОБА_3 практично не цікавився життям дочки, потребами, навчанням, участі у вихованні дитини не брав, не проявляв до неї батьківської турботи та піклування.

Відповідач формально звертався в суд з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з донькою, але без без будь-яких поважних причин не брав участі в побаченнях з дитиною, в зв'язку з чим йому судом було відмовлено в поновленні пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа щодо встановлених побачень з дитиною до виконання.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року, відповідачу повторно встановлено графік побачень з донькою ОСОБА_5. Однак батько до цього часу жодного разу так і не виявив бажання її бачити.

Крім того, зазначила, що ОСОБА_3 не визнавав доньку ОСОБА_5 своєю рідною дитиною, чим наніс їй тяжку психологічну травму через вимушену явку її для здавання аналізів при проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, згідно висновку якої, біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_5 практично доведено-99.99 %.

Вказала, що відповідач також оскаржує у касаційному порядку судові рішення щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_5.

09.08.2016 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_6, від якого народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 ЇЇ чоловік - ОСОБА_6 піклується про обох дітей, надає їм матеріальну допомогу, тому донька ОСОБА_5 закономірно вважає його своїм батьком.

08.09.2017 року позивачем було надіслано на адресу ОСОБА_3 письмову пропозицію щодо зустрічі в приміщенні Тернопільського міськрайонного відділу державної РАЦС Головного територіального управління юстиції для подачі (оформлення) заяви про зміну прізвища їх спільної доньки ОСОБА_5. Однак відповідач її проігнорував.

Тому, враховуючи відмінність прізвища дочки від інших членів сім'ї, що спричиняє їй постійну психологічну травму, фактичну відсутність в дитини з біологічним батьком будь-якого зв'язку, окрім прізвища, просила суд змінити прізвище неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з "ОСОБА_5" на "ОСОБА_5".

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Змінено прізвище неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з "ОСОБА_5" на "ОСОБА_5".

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.02.2018 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення його законних прав як батька дитини.

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 вказав на те, що судом не встановлено обставин, які б свідчили, що зміна прізвища його доньки ОСОБА_5 відповідає її інтересам, а також те, що оспорювання батьківства є його правом, передбаченим чинним законодавством, яке він реалізував, та, що після висновку судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи він подав заяву про залишення його позову без розгляду.

Вказав, що ОСОБА_1 чинила йому перешкоди у спілкуванні з донькою та всіляко налаштовувала її проти нього, у зв'язку з чим він був змушений звертатися в органи опіки та піклування, до правоохоронних органів та суду, щоб встановити порядок зустрічей із донькою.

Вважає безпідставними твердження позивачки про те, що він не приділяв доньці належної батьківської уваги і турботи та не надавав жодної матеріальної допомоги. Він тривалий час перебував за кордоном та після повернення в Україну уклав з колишньою дружиною мирову угоду щодо погашення заборгованості по сплаті аліментів.

Крім того, суд першої інстанції не повинен був брати до уваги, як належні та допустимі докази, довідки Тернопільського навчально-виховного комплексу Тернопільської міської ради Тернопільської міської ради, оскільки вони видані чотири та десять років тому.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду відповідає дійсним обставинам справи та зібраним доказам, нормам матеріального та процесуального права.

В апеляційну інстанцію ОСОБА_3 не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням. Про причини неявки в судове засідання не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Представник ОСОБА_3 -адвокат ОСОБА_8 подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, а апеляційну скаргу задовольнити.

Враховуючи вище викладене та вимоги ст. 372 ч.2 ЦПК України, колегія суддів вважає неявку заявника та його представника такою, що не перешкоджає апеляційній інстанції проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення залишає без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, відповідач не приділяє належної уваги та турботи доньці ОСОБА_5, яка проживає та виховується позивачкою спільно з її новим чоловіком, у яких є спільна дитина, який є братом ОСОБА_5, особистого бажання самої дитини змінити прізвище та що це буде відповідати її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Судом встановлено, що 24.12.2003 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1. розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 повторно виданим 12.04.2007 р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 327.(а.с.5).

Від даного шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 29.07.2003 р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 1292.(а.с.8).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає та перебуває на вихованні матері ОСОБА_1

Як вбачається з довідок Тернопільського навчально-виховного комплексу № 35 Тернопільської міської ради Тернопільської області від 05.11.2007 р. за № 20 та від 23.12.2013 р. за № 69, батько забрав дитину лише раз, без відому матері та бабусі, а за період перебування дитини в школі з 01.09.2009 року по 24.05.2013 року батько ОСОБА_3 до навчального закладу не приходив.(а.с.9,10,11).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 вересня 2004 року ОСОБА_3 зобов'язано щомісячно сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку.(а.с.32,33).

ОСОБА_3 звертався в суд з позовом про оспорювання батьківства та згідно висновку судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи встановлено біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно його дочки ОСОБА_5.(а.с.24-31).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08 листопада 2016 року, залишеним без змін рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 року, ОСОБА_3 встановлено графік побачень з донькою ОСОБА_5.(а.с.18-23).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року, вирішено стягувати з ОСОБА_3 щомісячно 800 гривень на утримання ОСОБА_5 до досягнення дитиною повноліття.(а.с.36-45).

09.08.2016 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3, виданим 09.08.2016 р. Львівським міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 2092.(а.с.49).

Після одруження позивач змінила прізвище на «ОСОБА_5».

Від даного шлюбу народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим 11.12.2016 р. Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 4068.(а.с.50).

З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2017 року ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_3 письмову пропозицію про зустріч 22.09.2017 року о 14.00 год. в приміщенні Тернопільського міськрайонного відділу державної РАЦС Головного територіального управління юстиції для подачі (оформлення) заяви про зміну прізвища їх спільної дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5».

До вказаної пропозиції долучено письмову заяву дочки ОСОБА_5 про її особисту згоду на зміну прізвища з «ОСОБА_5» на «ОСОБА_5».(а.с.51-53).

Відповідач на вказану пропозицію не відреагував.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 145 Сімейного кодексу України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами 3,5 статті 148 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Проаналізувавши вказані норми матеріального права та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про зміну прізвища дитини з "ОСОБА_5" на "ОСОБА_5" є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, яка сама виявила бажання на зміну прізвища. Крім того встановлено, що відповідач не приділяв дочці належної уваги, не займався її вихованням, не надавав батьківської любові, не цікавився її життям, має заборгованість по сплаті аліментів. Дочка батька майже не знає, оскільки дуже рідко зустрічаються.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що судове рішення суперечить інтересам його неповнолітньої доньки ОСОБА_5, так як вони не підтвердженні жодним доказом, є надуманими та спростовуються наявною в матеріалах справи заявою дитини ОСОБА_5, якій виповнилося 14 років і яка згідна на зміну її прізвища з "ОСОБА_5" на "ОСОБА_5" (а.с.52).

Твердження заявника про те, що колишня дружина чинила йому перешкоди в спілкуванні з дочкою не заслуговують на увагу, так як не підтверджено жодним доказом. А звертання із заявами в різні інстанції ще не свідчить про те, що він намагається знайти спільну мову у спілкуванні та налагодження стосунків із дочкою.

Інші доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на відповідача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк