"27" лютого 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н.О.
при секретарі Грінкевич А.І.,
за участі сторін у справі:
представника позивача ОСОБА_1,
свідків: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач за адресою не проживає більш як півтора року, що підтверджується актом, підписаним мешканцями сусідніх квартир. В добровільному порядку відповідач знятись з реєстраційного обліку не бажає. Тому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, від представника позивача надійшла заява в якій просить суд слухати справу без його участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач до суду не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомила, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу позивач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1. (а.с. 8)
Крім того, на даний час відповідач ОСОБА_5 зареєстрована у АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. (а.с.50)
Актом про не проживання та показами в судовому засіданні свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, також підтверджується факт того, що відповідач ОСОБА_5 більш ніж півтора року за адресою: АДРЕСА_1 не проживає. (а.с.16-18)
Також, свідки зазначили, що ОСОБА_5 у спірну квартиру вселитись не намагалась, до державних органів зі скаргами не зверталась.
Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі, дійсно перешкоджає позивачу здійснювати її право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв'язку з чим, суд, вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.. (ч.1 ст.95 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Відповідач в судове засідання не надав жодного доказу того, що ним виконані зобов'язання за кредитним договором належним чином, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 1-13, 77-83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 діб з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02 березня 2018 року

Суддя Н.О. Яровенко