Справа № 289/1952/17
Номер провадження 2/289/92/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2018 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі :

головуючого судді Невмержицького І.М.,

при секретарі Шуба В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кичкирівської сільської ради, Радомишльського району, Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті матері, залишилось спадкове майно, яке з поміж всього іншого складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» с. Кичкирі, Кичкирівської сільської ради, Радомишльського району, Житомирської області, розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), інших спадкоємців, які б претендували на зазначене майно немає, а тому просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно.

В судовому засіданні позивач не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, народився 23 вересня 1973 року в с. Кичкирі, Радомишльського району, Житомирської області, де і на даний час зареєстрований та проживає.

Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії І-ТП № 363820 від 02.10.1973 року, що видане Кичкирівським сільським ЗАГС Радомишльського району Житомирської області, його батьками є: батько, ОСОБА_2, українець, та мати, ОСОБА_3, українка.

15 березня 2000 року померла мати позивача, ОСОБА_3 у віці 62 роки в с. Кичкирі, Радомишльського району, Житомирської області, що підтверджує свідоцтво про смерть серії І-ТП № 233309, видане повторно відділом ДРАЦС реєстраційної служби Радомишльського РУЮ у Житомирській області 05.06.2014 року.

Спадщину після смерті ОСОБА_3, у відповідності до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року (що діяв на той час), прийняв її син ОСОБА_1, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном: доглядом за будинком, обробітком земельної ділянки, отримував кошти за землю та інше даний факт підтверджує довідка № 103 від 02.03.2017 року з виконавчого комітету Кичкирівської сільської ради, Радомишльського району, Житомирської області. Інших спадкоємців крім позивача немає, так як батько позивача ОСОБА_2 також помер, що підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 055612 від 28.02.2007 року.

До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті матері позивача, ОСОБА_3 зокрема всього іншого, увійшло право на земельний пай члена КСП «Світанок» с. Кичкирі, Кичкирівської сільської ради Радомишльського р-ну Житомирської області, розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 9 849 гривень, що належав померлій матері позивача згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0183518, виданого на її імя на підставі рішення Радомишльської РДА № 384 від 20.12.1996 року.

У відповідності до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Однак, набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) позивач, як спадкоємець за законом (ст. 1261 ЦК України) не має можливості через те, що у правовстановлюючому документі відсутня дата його видачі, а відповідно до ЗУ «Про нотаріат», такі правовстановлюючі документи не можуть бути прийняті для вчинення нотаріальних дій.

У відповідності до п.4.12 та п.4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року: «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі відповідного свідоцтва документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку».

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

А згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судовим рішенням може визнаватися право власності в порядку спадкування, якщо через відсутність документів не можливо оформити спадщину через нотаріуса.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 16 Цивільного кодексу України, кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відмерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на оспорювану земельну ділянку, а відтак позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 263, 264-265, 268, ЦПК України; ст.ст. 10, 11, 15-16, 328, 392, ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кичкирівської сільської ради, Радомишльського району, Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3, яка померла 15.03.2000 року у віці 62 років в с. Кичкирі, Радомишльського району, Житомирської області право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Світанок» с. Кичкирі, Кичкирівської сільської ради, Радомишльського району, Житомирської області, розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 9 849,00 гривень, що належало покійній матері позивача згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0183518, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації на імя «Грищенко Галина Олександрівна» на підставі рішення Радомишльської РДА № 384 від 20.12.1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом тридцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Суддя І. М. Невмержицький