ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1246/18 Справа № 201/4198/17 Суддя у 1-й інстанції - Хадаківський М.П. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Лисичанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 17 липня 2007 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DNHLGB00000749, за умовами якого банк надав їй 776 865 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 17 липня 2037 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір іпотеки № DNHLGB00000749, предметом іпотеки за яким виступили майнові права на отримання у власність згідно договору № 15 ИП про спільну діяльність у будівництві жилого комплексу «Имперіал-Палас» містобудівного ансамблю «Крутогірний», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35П.

Нею було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження Лисичанського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області від 06 грудня 2016 року про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого 24 жовтня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. за № 9331, яким запропоновано стягнути з неї на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 105 086,02 доларів США.

Вважає, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, зокрема Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, заборгованість за кредитом є спірною, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, в реєстрі за № 9331, про стягнення з неї на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суми у розмірі 2 700 000,23 грн. та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2018 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 24 жовтня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за № 9331, яким у безспірному порядку запропоновано стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором DNHLGB00000749 від 17 липня 2007 року у розмірі 2 701 700,23 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 108 086,02 доларів США; витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нотаріусу були надані всі необхідні документи та підтверджено безспірність суми заборгованості, яка стягувалась в межах трирічного строку, тому суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона підтримує рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17 липня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNHLGB00000749, за умовами якого банк надав позивачу 776 865 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 17 липня 2037 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 17 липня 2007 року укладено договір іпотеки № DNHLGB00000749, предметом іпотеки за яким виступили майнові права на отримання у власність згідно договору № 15 ИП про спільну діяльність у будівництві жилого комплексу «Имперіал-Палас» містобудівного ансамблю «Крутогірний», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35П.

24 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 9331, за яким у безспірному порядку запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNHLGB00000749 від 17 липня 2007 року у розмірі 2 701 700 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 105 086,02 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 жовтня 2016 року складало 2 700 000,23 грн. Також указаним виконавчим написом стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису у розмірі 1 700 грн. Стягнення здійснено за період з 17 липня 2007 року по 20 жовтня 2016 року (а.с.150).

Постановою державного виконавця органу Лисичанського міського відділу ДВС ГТУЮ у Луганській області від 06 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження (а.с.8)

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримувала від банка та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі є безспірними. Розрахунок боргу виконаний працівниками банку щодо наявності грошового зобов'язання позивача за тілом кредиту є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача.

В провадженні Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська з 2015 року перебуває цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNHLGB00000749 від 17 липня 2007 року (а.с.25-27), що також свідчить про наявність спору про розмір заборгованості, а також може призвести до подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором.

Виконавчий напис про стягнення заборгованості видано нотаріусом за зверненням відповідача про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за строк, який складає більше 9 років, що також є порушенням указаних приписів законодавства і положень укладеного між сторонами договору.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат", Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, дійшов обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача відхиляються колегією суддів, оскільки наявність в провадженні Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська з 2015 року цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNHLGB00000749 від 17 липня 2007 року (а.с.25-27) спростовує посилання відповідача на безспірність заборгованості боржника.

Посилання відповідача щодо наявності всіх необхідних документів і відомостей для вчинення виконавчого напису не відповідають матеріалам справи та нижчезазначеним положенням законодавства.

Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

У частині першій статті 23 Закону України «Про заставу» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Статтею 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Частиною першою статті 50 цього Закону визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним - Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»

При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

Згідно зі статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов'язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов'язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Однак матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач в передбаченому Законом порядку здійснював реєстрацію відомостей про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом.

Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису.

При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постанові Великої Палати від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц.

Таким чином, відповідачем не прийнято до уваги, що звернення стягнення на предмет застави пов'язується саме з реєстрацією у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та сплив тридцятиденного строку для добровільного виконання боржником свого зобов'язання.

Приватний нотаріус не перевірила реєстрації стягувачем у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, не врахувала, що звернення стягнення на предмет застави може бути розпочате лише в разі невиконання боржником свого зобов'язання протягом тридцяти днів з дня реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та дійшов обгрунтованих висновків про відсутність підстав для вчинення спірного виконавчого напису.

Передбачених ст.376 ЦПК України порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати, понесені в зв'язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"- залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова