Справа № 2-6879/11
Номер провадження 4-с/643/39/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2018 20 лютого 2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду зі скаргою, якою просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 03.02.2016 за виконавчим провадженням № 37091017 про закінчення виконавчого провадження у звязку з направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу ДВС п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла станом на момент предявлення виконавчого документа до виконання; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого перебувало виконавче провадження № 37091017, щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»; зобовязати відповідного державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, в провадженні якого перебувало виконавче провадження № 37091017, винести постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням боржником ОСОБА_1 в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом п. 8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 09.12.2015 за виконавчим провадженням № 37091017 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; зобовязати начальника Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області та/або начальника Голосіївського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винести постанову про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 та стягнути з Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ та з Голосіївського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 10240грн.

Обґрунтовуючи доводи скарги, зазначає, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості задоволено та солідарно стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь банку 34531,31грн. за кредитним договором та судові витрати в розмірі 345,31грн. Вказане рішення частково змінено рішенням апеляційного суду Харківській області від 11.10.2012, яким зменшено суму заборгованості та стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку суму в розмірі 17483,50грн. На виконання рішення суду видано виконавчий документ, 18.03.2013 відкрито виконавче провадження. Між тим, до моменту відкриття виконавчого провадження державним виконавцем, 14.03.2013 боржник ОСОБА_1 виконала рішення суду від 11.10.2012 у добровільному порядку та у повному обсязі. Отримавши від боржника грошові кошти банк направив до Московського ВДВС повідомлення про повне погашення заборгованості. Таке повідомлення стягувача від 08.04.2013 направлено для відома на поштову адресу Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області. Незважаючи на такі обставини, державним виконавцем винесено постанову 09.12.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження. Дізнавшись про такі дії державного виконавця, ОСОБА_1 звернулась до стягувача з вимогою надати актуальну довідку про погашення заборгованості, яку отримала з відомостями про відсутність заборгованості. В подальшому заявник дізналася, що у проваджені Московського ВДВС виконавче провадження не перебуває внаслідок винесеної постанови державного виконавця від 03.02.2016, якою виконавче провадження з примусового виконання закінчено, виконавчий документ підлягає направленню за належністю до ВДВС Голосіївського КМУЮ згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Між тим, заявник отримала відповідь із Голосіївського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві про те, що на примусовому виконанні у вказаному відділі виконавчі документи стосовно боржника ОСОБА_1, не перебувають. Такі дії державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, заявник вважає незаконними. Оскільки скаржник не є спеціалістом у галузі права, не може самостійно захистити свої інтереси, звернувся за правовою допомогою, за що сплатив 10240грн.

Скаржник в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд скарги за його відсутністю.

Представник Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківської області в судове засідання також не зявився, надавши заяву про слухання скарги за його відсутністю.

Представник Голосіївського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, будучи повідомленим про день та час розгляду скарги, в судове засідання не зявився, заяв про причини неявки або слухання справи за його відсутністю не надав.

Суд вивчивши доводи скаржника, дослідивши копію матеріалів виконавчого провадження, матеріали скарги, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Так, встановлено, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості задоволено та солідарно стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь банку 34531,31грн. за кредитним договором та судові витрати в розмірі 345,31грн.

Вказане рішення частково змінено рішенням апеляційного суду Харківській області від 11.10.2012, яким зменшено суму заборгованості та стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку суму в розмірі 17483,50грн.

На виконання рішення суду видано виконавчий документ, 18.03.2013 відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, із наданих матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем здійснювались певні дії, в тому числі, постановою від 09.12.2015 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, що надіслано сторонам виконавчого провадження.

Направлено запити до ДФС України і УПФ України, а також з метою розшуку майно, до установ і організацій, уповноважених здійснювати реєстрацію права власності на окремі види майна.

03.02.2016 державним виконавцем у порядку п. 10 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з направленням сторонам копію постанови.

Підставою для винесення такого рішення стало те, що відповідно до відповіді УПФ України та ДПС України боржник ОСОБА_1 пенсії не отримує, відкритих банківських рахунків не має, працює у ПАТ «ОТП Банк» за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, 43, згідно витягу з електронної бази ДАІ-2000 за боржником транспортних засобів не зареєстровано, згідно акту державного виконавця від 20,01.2016 за адресою: м. Харків, Салтівське шосе, 145-«в», кв. 54, майна, належного боржнику та на яке можливо звернути стягнення, не виявлено, згідно Інформаційній довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником право власності не зареєстроване, тому виконавчий документ підлягає направленню за належністю для подальшого виконання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, ОСОБА_1 у тексті скарги посилається на такі факти, що нею, ще до відкриття виконавчого провадження 14.03.2013, добровільно та у повному обсязі погашено заборгованість і виконано рішення суду, що стягувач, отримавши грошові кошти на виконання рішення суду, направив на адресу Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області повідомлення про відсутність заборгованості тощо, з посиланням на додаток таких документально підтверджених фактах.

Між тим, такі ствердження заявника є голослівними, належним чином не підтвердженими, оскільки до скарги жодного будь-якого доказу у підтвердження своїх доводів, не надано.

Не містять таких доказів і матеріли цивільної справи, так і копії матеріалів виконавчого провадження № 37091017.

Отже, аналізуючи вищевикладене, при відсутності належних та переконливих доказів з боку скаржника, у суду відсутні підстави вважати виконаним з боку боржника рішення суду, повне та добровільне відшкодування стягувачу заборгованості тощо, відповідно, а тому й відсутні підстави вважати неправомірною бездіяльність державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, скасуванню прийнятих постанов.

Далі, скаржник просить стягнути з Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області та з Голосіївського ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві витрат, повязаних на надання правової допомоги в сумі 10240грн., при цьому, ОСОБА_1 не надає, зокрема, документа, що свідчать про сплату нею вказаної вище суми.

Відповідно до правил ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Оскільки судом не встановлено обґрунтованості і належним чином доведеності вимог скарги, суд відмовляє у її задоволенні, то і відсутні підстави для стягнення понесених витрат на правову допомогу в порядку правил ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 83, 258-261, 263-265, 447-451 ЦПК України, ст. 6, 7, 11, 49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції 2016, - у х в а л и в:

У задоволені вимог скарги відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Московський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів.

Суддя