Провадження № 2-о/554/6/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Поливяної О.М.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади Полтавської міської ради; треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_8, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадщину за законом

та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_5 до територіальної громади м. Полтави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради, ОСОБА_1; треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_9, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_7, ОСОБА_10 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності, визнання права власності на спадщину за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 01 серпня 2012 року помер її батько ОСОБА_11. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину частини квартири № 56 по вулиці Грушевського у м. Полтава, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 квітня 1993 року. Також, зазначила, що спадкоємцем за законом являється її мати ОСОБА_12, яка на час смерті проживала у вказаній квартирі і не встигла подати заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, батька ОСОБА_1 ОСОБА_11, у звязку зі смертю 16 серпня 2012 року.

Просила суд встановити факт постійного проживання із спадкодавцем

ОСОБА_11 - ОСОБА_1, ОСОБА_12, прийняття спадщини після померлих батька та матері по 1/6 частини квартири № 56 по вулиці Грушевського у м. Полтава, а разом частка успадкованого майна повинна становити 1/3 частини вказаної квартири.

25 травня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися із зустрічним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 02 серпня 2012 року помер ОСОБА_11 На час смерті ОСОБА_11 проживав спільно з матірю

ОСОБА_13, яка в установлені строки подала заяву до нотаріуса про відкриття спадщини, однак отримати свідоцтво про право власності на частку сина не встигла. 26 червня 2013 року ОСОБА_13 складено заповіт, відповідно до якого все майно в рівних частинах заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які після її смерті в установлені строки звернулися до приватного нотаріуса Полтавського МНО ОСОБА_9, отримавши 14 квітня 2016 року відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з відкриттям спадкової справи за заявою ОСОБА_1 та зверненням з відповідною позовною заявою до Октябрського районного суду м. Полтави.

Просили визначити за ОСОБА_11 та ОСОБА_13 по ? частині квартири

№ 56 по вулиці Грушевського у м. Полтава, визнати право власності на ? частини вказаної квартири після смерті ОСОБА_11 за ОСОБА_13, у позові ОСОБА_1 відмовити, визнати право власності по ? частини квартири за ОСОБА_3 та ОСОБА_5

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_14 просили первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_3, представник ОСОБА_5 ОСОБА_6, представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 первісний позов визнали частково, і просили частково задовольнити зустрічний позов.

Представник територіальної громади в особі виконкому міської ради у м. Полтава в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Треті особи: приватний нотаріус Полтавського МНО ОСОБА_7 та приватний ностріу Полтавського МНО ОСОБА_9 до суду не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши, позивача, представника позивача, відповідача, та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов як і зустрічний підлягають частковому задоволенню.

02 серпня 2012 року ОСОБА_11 помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 492 та видано свідоцтво про смерть І-КЕ № 221966 від 02 серпня 2012 року.

На час смерті у вказаній квартирі проживав ОСОБА_11 та його мати ОСОБА_13

Квартира на праві спільної сумісної власності належала двом власникам без розподілу часток кожного, а оскільки власники померли, частки кожного із власників мають бути рівними.

В установлені строки ОСОБА_13 та ОСОБА_1 звернулися із заявами до приватних нотаріусів Полтавського МНО ОСОБА_7 та ОСОБА_15 про відкриття спадщини, де були заведені спадкові справи.

26 червня 2013 року ОСОБА_13 складено заповіт, а приватним нотаріусом Полтавського МНО ОСОБА_16 його посвідчено, за умовами якого все рухоме та нерухоме майно заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках, тобто по ? кожній квартири АДРЕСА_1.

11 серпня 2015 року ОСОБА_13 померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 734 та видано свідоцтво про смерть І-КЕ № 302352 від 11 серпня 2015 року.

Після смерті ОСОБА_13, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися в установлені строки до приватного нотаріуса Полтавського МНО ОСОБА_9 про відкриття спадщини, в подальшому відкрито спадкову справу.

Твердження ОСОБА_1 в частині проживання на час смерті її матері однією сімєю з ОСОБА_11 спростовані у судовому засіданні. Так, свідки, викликані стороною позивача ОСОБА_1, а саме рідний брат її матері ОСОБА_17 не підтвердив даний факт, а вказав, що у сестри ОСОБА_12, у власності перебувала квартира за адресою: АДРЕСА_2, яку вона продала перед своєю смертю. Після оформлення договору купівлі-продажу вона повинна була виїхати з неї не протязі місяця, однак до спливу даного терміну померла в даній квартирі. Інший свідок, який являється чоловіком двоюрідної сестри ОСОБА_12, ОСОБА_18 повідомив, що останні 15 років ОСОБА_12 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1, де він проживає по сусідству, більше з ними спільно ніхто не проживав.

Свідчення свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18, в частині проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_1 у квартирі по вулиці Г.Сталінграду, підтвердили ОСОБА_19 (звідний двоюрідний брат ОСОБА_11) та ОСОБА_20, а також повідомили, що ОСОБА_1 з батьком майже не спілкувалися, не допомагала йому та ОСОБА_13.

Покази свідків підтверджуються рішенням Октябрського районного суду від 13 серпня 2002 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Факт проживання одніє сімєю із спадкодавцем у судовому засіданні не доведено.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_13 належить право на спадщину

ОСОБА_11 в рівних частинах по ? його частини квартири.

Відповідно ОСОБА_5 та ОСОБА_3 мають право на спадщину по ? частки ОСОБА_13, а з урахуванням частки ОСОБА_11 по 3/8 частини квартири.

Згідно ст. 62 Сімейного Кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. . Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Постановою Пленуму Верховного Суду України 21.12.2007 № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень.

Статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до рекомендацій викладених в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавце ві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У спадщину можуть передаватися як певні речі (жилі будинки, квартири, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, предмети особистого користування, земель ні ділянки, транспортні засоби, грошові суми, цінні папери тощо), так і майнові права.

У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України передбачено. що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. . Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів.

Керуючись ст. 12,13,81,263-265 ЦПК України, ст. 372, 1218, 1223, 1267, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадщину за законом після батька ОСОБА_11 на ? частку квартири АДРЕСА_3.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1, - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_5, - задовольнити частково.

Визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_4:

за ОСОБА_11 1/2 частини квартири;

за ОСОБА_13 ? частини квартири.

Визнатиза ОСОБА_3 право на спадщину за заповітом після ОСОБА_13 на 3/8 частини квартири АДРЕСА_5.

Визнатиза ОСОБА_5 право на спадщину за заповітом після ОСОБА_13 на 3/8 частини квартири АДРЕСА_5.

В іншій частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_5, - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакціє Кодексу.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.В.Тімошенко