Ухвала

12 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 317/2627/16-ц

провадження № 61-5782св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк», ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бондар М. С., Бєлка В. Ю., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 подано до суду позов до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» (далі - ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК»), ОСОБА_6 про припинення зобов'язання за договором поруки.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що 15 квітня 2013 року між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 1 000 000 грн строком до 14 лютого 2016 року включно.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за зазначеним кредитним договором 15 квітня 2013 року між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Вважає, що договір поруки є припиненим, оскільки банк без згоди поручителя змінив основне зобов'язання, яке забезпечене порукою, а саме збільшив розмір відсотків річних за кредитним договором у два рази - з 23,30 до 46,50 %. Крім того, зазначає, що порука також є припиненою в силу частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки прострочення кредитної заборгованості почалося з березня 2014 року, проте банк протягом наступних шести місяців вимоги до поручителя не направив, позову до суду не пред'явив.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив визнати договір поруки, укладений 15 квітня 2013 року між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ним, припиненим, а також виключити пункт 3.1 кредитного договору від 15 квітня 2013 року, яким передбачено його поруку за виконанням позичальником зобов'язань за зазначеним кредитним договором.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26 травня 2016 року позов задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 15 квітня 2013 року, укладений між ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_4 Виключено пункт 3.1 кредитного договору від 15 квітня 2013 року № КСПДФ/1009866.3, яким закріплено поруку ОСОБА_4

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у банку право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов'язання виникло з березня 2014 року, оскільки саме з цього часу позичальником допущено прострочку виконання зобов'язання за кредитним договором, проте банк таку вимогу (позов) у строк, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України, до поручителя не пред'явив, що є підставою для припинення договору поруки.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення заявлених позовних вимог про припинення поруки скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору передбачено строк повернення коштів до 14 лютого 2016 року. При цьому договором також передбачено, що погашення кредиту проводиться щомісячно до 30-31 числа, тобто строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку, отже, останній строк виконання основного зобов'язання сторони кредитного договору визначили 14 лютого 2016 року, а тому саме з цієї дати починається відлік шестимісячного строку дії договору поруки.

Крім того, суд зазначив, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язання, а тому підстав для припинення поруки за заявленими позивачем вимогами немає.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що суд, ухвалюючи рішення, не повно дослідив наявні у справі докази та не надав їм належної оцінки, оскільки виконання зобов'язання за кредитним договором припинено 03 березня 2014 року, а з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся лише 23 березня 2015 року, тобто з пропуском строку.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано Верховному Суду вказану цивільну справу.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 408/8040/12.

Постановляючи вказану ухвалу, Верховний Суд у справі, яку передано на розгляд до Великої Палати, виходив із наявності підстави, передбаченої підпунктом 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд при ухваленні рішення у справі, яка переглядається, керувався висновком Верховного Суду України, викладеним у постановахвід 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та інших.

Суть цього висновку зводиться до того, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

При цьому 04 квітня 2018 року Верховний Суд відійшов від указаної вище правової позиції та в ухвалі № 61-4827св18 зазначив, що обсяг відповідальності поручителя перед кредитором є таким же, як і обсяг відповідальності боржника (якщо інше не встановлено договором поруки), а тому вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Тобто, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково, а не з моменту настання строку виконання зобов'язання за кожним з періодичних платежів.

Вбачається, що оскаржуване судове рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 408/8040/12.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 317/2627/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», ОСОБА_6 про припинення зобов'язання за договором поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 408/8040/12.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик