КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року місто Київ.

Справа № 759/357/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/924/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів Іванченка М.М. Рубан С.М., секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з викладеним вище, 03 жовтня 2018 року цивільні справи, які перебували в провадженні Апеляційного суду міста Києва, були перереєстровані в Київському апеляційному суді з проведенням їх автоматизованого розподілу між суддями новоутвореного суду.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2018 дану справу призначено судді-доповідачу Желепі О.В.

Ухвалою від 05 жовтня 2018 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду Київським апеляційним судом.

Позивач в січні 2017 року пред'явив позов до відповідача, в якому зазначає, що між ними був укладений договір № /К про відкриття кредитної лінії для проведення операцій за платіжною карткою співробітника.

Відповідно до Договору ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 80000,00 грн. зі сплатою 36% річних від розміру кредиту за весь час користування кредитом до дня належного повернення банку кредиту, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання згідно з Договором у повному обсязі.

Позивач стверджує, що видав кредит відповідачу на строк до 13.11.2014 р. шляхом дебетування позичкового рахунку. Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань за Договором не виконав, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором у розмірі 608539,24 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 9128,09 грн..

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду ПАТ «КБ «ЕКСПОБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 608 539, 24 грн., судові витрати у розмірі 9128, 09 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн. Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, заявник зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував ту обставину, що позивач виконав умови Договору, а відповідач не виконав умови договору, та не надав суду жодного доказу щодо погашення заборгованості. Суд не застосував норми матеріального права, а саме норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ від 18.06.2003 р. № 254 , та зазначив, що виписка по особовому рахунку не є первинним документом, а тому не може підтвердити наявність або відсутність заборгованості.

Проте, відповідно до Листа Державної податкової служби України від 07.05.2012 р. № 7912/6/15-1415, Наказу Державної податкової служби України від 05.07.2012 р. № 582 «Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів», Листа НБУ від 11.04.2012 р. № 12-109/658-3917, ст. 336 Переліку Типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строку зберігання документів підтверджується, що виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом.

Щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції приходить до висновку, що такий розрахунок є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може бути правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру заборгованості грошових вимог позивача до відповідача. Однак, на думку позивача суд необґрунтовано відмовив у стягненні заборгованості, не дослідив належним чином наданий доказ та не надав йому належної правової оцінки.

Скарга також містить доводи про безпідставну відмову у прийнятті доказів районним судом на спростування наданої відповідачем довідки про відсутність заборгованості.

Щодо стягнення з повивача витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що відповідачем не було надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просить залишити рішення першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ПАТ КБ «ЕКСПОБАНК» залишити без задоволення. Зазначає, що позивач не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції жодного доказу на підтвердження факту видачі кредиту відповідачу та вказує, що дійсно між позивачем та відповідачем було укладено договір № 29020067/45К про відкриття кредитної лінії для проведення операцій за платіжною карткою співробітника ТОВ «Автопластмастгума» у рамках зарплатного проекту від 14 листопада 2013 року. Згідно умов Договору передбачається саме відкриття кредитної лінії і надання кредити. В свою чергу кредит надається для здійснення розрахунків з використання платіжної картки, які передбачені Договором обслуговування та/або Договором, у разі коли недостатньо коштів Позичальника на картковому рахунку. Позивачем не надано доказів, які підтверджують той факт, що у відповідача було недостатньо коштів на картковому рахунку та була необхідність надати йому кредит. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факт видачі кредиту, а тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, штрафу та пені, зазначених в розрахунку, є правильними. Суд першої інстанції вірно встановив, що надана позивачем виписка є лише відображенням регістру аналітичного обліку, записи якого формуються на основі первинних документів, а не самим первинним документом, адже згідно Положення про організацію операційної діяльності в банках України від 18.06.2003 № 254, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин виписки по особовому рахунку не є первинним документом, а тому не можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості за Договором. Щодо неправомірного стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що договір про надання правої допомоги № 60/2017 від 12.06.2017 р. укладений між ОСОБА_1 та «АО «АФ «Єфімов та партнери», спрямований не на здійснення представництва інтересів відповідача в межах певної справи, а передбачає надання відповідних послуг за договором на підставі замовлень останнього в межах строку дії даного договору. Наданий представником відповідача Акт приймання наданих послуг, укладений 22.01.2018 р., містить детальний опис наданих послуг за вказаним договором. Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу вважаються доведеними та спів мірними.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку доводи підтримав.

Представник відповідача проти задоволення скарги заперечувала, просила залишити рішення суду без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вищенаведеним вимогам Закону рішення районного суду не відповідає.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 14.11.2013 року між позивачем і відповідачем укладений договір № /К про відкриття кредитної лінії для проведення операцій за платіжною карткою співробітника (а.с.2-7). Факт Укладення Договору сторонами не заперечується.

Відповідно до Договору банк відкриває позичальнику кредитну лінію і надає останньому кредит. В свою чергу, той повертає банку кредит і сплачує проценти у строки/терміни, порядку та на умовах, що передбачені Договором. Кредит надається для здійснення розрахунків з використанням платіжної картки, які передбачені Договором обслуговування та/або цим Договором, у разі недостатності власних грошових коштів Позичальника на картковому рахунку.

Згідно з п.4.3 Договору кредит видається шляхом дебетування позичкового Рахунку на суму платежу або на суму різниці між сумою платежу та залишком коштів на картковому рахунку Позичальника, у межах Ліміту заборгованості - 80000 грн. Видача кредиту позичальнику здійснюється лише при недостатності власних коштів позичальника на картковому (поточному) рахунку для проведення розрахунків за платіжними повідомленням та платежами, передбаченими Договором № про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки співробітнику ТОВ «Автопластгума» у рамках зарплатного проекту і вказаним Договором.

При цьому платіжним повідомленням є сукупність даних в електронній формі, на підставі яких здійснюються розрахунки за операцією з платіжною карткою, яка визначає вид операції та суму коштів, на яку вона виконана, ідентифікаційні дані емітента, еквайра та інші дані, визначені правилами платіжної системи.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем від 14.12.2016 р. у відповідача перед банком наявна заборгованість в сумі 608539,24 грн., з яких штраф за відмову від належного повернення кредиту - 15664,48 грн., строкова заборгованість за процентами - 2311,15 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 78322,42 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 69310,53 грн., пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 14.11.2014 р. по 14.12.2016 р. - 298016,81 грн., пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 19.02.2015 р. по 14.12.2015 р. - 144913,85 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не надав належних доказів про отримання позивачем в борг коштів, в розмірі, вказаному позивачем, а також суд вважав встановленою обставину, що відповідач немає заборгованості перед позивачем, відповідно до виданого його представнику листа.

Вищенаведені обставини, справи, які суд вважав встановленими, та висновки суду про недоведеність заявлених позовних вимог , спростовуються, як доказами наявними у суду першої інстанції, так і новими доказами, які безпідставно не приймались судом першої інстанції та з поважних причин не подавались до районного суду.

Крім того, під час розгляду справи суд порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Так, не приймаючи від позивача виписки по рахунку відповідача, суд не врахував, що вказані докази надавались на спростування обставин, зазначених у відзиві відповідача. При цьому суд порушив вимоги ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої у разі посилання учасником справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. Суд недотримався принципів цивільного процесу, щодо змагальності сторін, не надавши позивачу достатньо часу для надання відповіді на відзив та не врахував, дату отримання позивачем відзиву відповідача.

Висновок суду про те, що виписка по рахунку відповідача не може бути належним доказом отримання останнім кредиту, апеляційним судом не приймається, так як відповідно до Листа Державної податкової служби України від 07.05.2012 р. № 7912/6/15-1415, Наказу Державної податкової служби України від 05.07.2012 р. № 582 «Про затвердження Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів», Листа НБУ від 11.04.2012 р. № 12-109/658-3917, ст. 336 Переліку Типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строку зберігання документів підтверджується, що виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом.

Крім того, колегія суддів прийняла новий доказ, який не був поданий до районного суду з поважних причин, через труднощі, пов'язані з систематизацією документів в процесі ліквідації банку, а саме заяву на видачу готівки №0/164601 від 14.11.2013р. відповідно до якої суд встановив, що кредит відповідачу був виданий на підставі його заяви, у вказаній в ній сумі . Дата подачі заяви повністю співпадає з датою вказаною у виписці по рахунку відповідача, щодо отримання ним на картку суми, яку він замовив у заяві.

22.01.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 41 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «КБ «ЕКСПОБАНК». 26.01.2015 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення №15 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «ЕКСПОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», а рішенням від 29.12.2015р. № 245 строки здійснення процедури ліквідації продовжено.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні апеляційного суду на те, що відповідач не подавав таку заяву, так як знаходився 14.11.2013 року на стаціонарному лікуванні, колегія не приймає, так як перебування особи на стаціонарному лікуванні не може бути достовірним доказом не написання цією особою заяви про видачу готівки. Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду не заявила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, яка на думку колегії могла б бути єдиним достовірним доказом не підписання відповідачем такої заяви. Не можуть бути прийняті також доводи представника відповідача з приводу того, що останній не працював на підприємстві, для видачі зарплати на якому видавалась картка за спірним договором. Оскільки не вірне зазначення назви підприємства станом на дату видачі картки, не може спростовувати, сам факт видачі готівки за заявою відповідача.

Крім того, апеляційний суд вважає, що сторона відповідача недобросовісно здійснювала свої процесуальні права, так як заявила суду взаємовиключні обставини, щодо заперечення заявлених вимог. З одного боку представник відповідача заявив, що останній не отримував кошти на картку, та взагалі не брав кредит, а з іншого боку суду був поданий лист від 20.06.2016 №17/38 ОСОБА_5 на адвокатський запит про те, що станом на 20.06.2016 у відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем.

Вказаний лист, колегія не приймає, як доказ відсутності заборгованості , виходячи з наступного.

Суду були надані докази про те, що особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5 не надавав жодного листа про повне погашення заборгованості відповідачем. Також судом встановлено, що відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року встановлено, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження було проведено обшук офісного приміщення ТОВ &q?к ;Аетерна Україна&q?но;, розташованого за адресою м. Київ, вул. Б. Хмельницького 10 А, в ході якого було вилучено значну кількість печаток, зокрема і печатку позивача. Ухвала Дніпровського районного суду від 19 квітня 2018 року справа № 755/4498/18 розміщена в єдиному державному реєстрі судових рішень. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором ТОВ &q?ь ;Аетерна Україна&quпе; є ОСОБА_1. На запитання апеляційного суду, щодо наявності у ОСОБА_1 квитанції про погашення боргу, яка б мала передувати, видачі листа уповноваженою особою, представник надала відповідь, що її клієнт не зберігав квитанцію. З урахуванням, що з 2016 року, коли видавався лист до дати подачі позову 03.01.2017 року минув досить малий період, тобто, особа, що повертала кредит мала б зберігати всі квитанції до 2017 року , суд доходить висновку, що відповідач не надав суду належні докази, які б свідчили про повернення коштів позивачу.

Висновок суду про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом такої заборгованості є невмотивованим. З огляду на те, що ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду відповідач не надав ні доводів, ні доказів на спростування наданого позивачем розрахунку, останні може бути прийнятий в якості належного та допустимого доказу розміру заборгованості відповідача в спірний період.

заборгованість відповідача в сумі 608539,24 грн. складається з:

штрафу за відмову від належного повернення кредиту - 15664,48 грн., строкова заборгованість за процентами - 2311,15 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 78322,42 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 69310,53 грн., пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 14.11.2014 р. по 14.12.2016 р. - 298016,81 грн., пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 19.02.2015 р. по 14.12.2015 р. - 144913,85 грн.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Як вбачається з матеріалів справи розмір пені, нарахований за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 14.11.2014р. по 14.12.2016р. - 298 016,81 грн., а за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 19.02.2015р. по 14.12.2016р. - 144 913,85 грн. в той час як заборгованість за кредитом складає 78 322,42 грн., а по процентам 69 310,53 грн.

Колегія також вважає за необхідне зазначити, що заява про застосування позовної давності, щодо вимог про стягнення пені відповідачем не заявлялась.

Оскільки розмір пені, яку просив стягнути позивач значно перевищує розмір основної заборгованості, колегія суддів вважає за можливе застосувати положення ч. 3 с. 551 ЦК України та зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 14.11.2014р. по 14.12.2016р. з - 298 016,81 грн., до 80 000,00 грн. грн., а за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 19.02.2015р. по 14.12.2016р. з 144 913,85 грн. до 69 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що апеляційним судом було встановлено, що районний суд не повно встановив обставини, які мали значення, порушив норми процесуального права, які призвели до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення,а встановлені судом обставини не доведені належними та допустимими доказами, та враховуючи вимоги ст. 376 ЦПК України, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, рішенням апеляційного суду позов задовольняється частково то судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно до задоволеної частини вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

За правилами ст. 141 ЦПК при ухваленні нового рішення апеляційний суд змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ні до районного суду ні до апеляційного суду представник позивача не подав квитанцію про сплату судового збору за подачу позову, вказана сума судових витрат є недоведеною на дату ухвалення рішення апеляційним судом.

При подачі апеляційної скарги, позивач сплатив судовий збір в розмірі 13692,14 грн.

При пред'явлені позову позивач просив стягнути заборгованість 608 539 грн.24 коп., а апеляційним судом задоволено позов на суму 314608 грн. 58 коп.,що у відсотковому співвідношенні від заявлених вимог, становить 51,7%.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений за подачу апеляційної скарги в розмірі 7078,84 грн. (51,7% від 13692,14).

Витрати на правову допомогу, які просив стягнути відповідач не підлягають відшкодуванню, оскільки апеляційним судом рішення ухвалено на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374,376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» заборгованість по кредитному договору в сумі314608 грн. 58 коп., яка складається з наступних складових:

Штраф за відмову від належного повернення кредиту - 15 664 грн. 48 коп.;

Строкова заборгованість за процентами - 2 311 грн. 15 коп.;

Прострочена заборгованість за кредитом - 78 322 грн.42 коп.;

Прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 69 310 грн.53 коп.;

Пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 14.11.2014 р. по 14.12.2016р. - 80 000 грн. 00 коп.;

Пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 19.02.2015 року по 14.12.2016 року - 69 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» судові витрати в розмірі 7078 грн. 84 коп. за подання апеляційної скарги.

Дані учасників процесу:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, 04128, АДРЕСА_1.

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК» ( МФО 322294) 01054 м. Київ, вул. Дмитрівська,18/24

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повна постанова складена 16.11.2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

Іванченко М.М.