Справа № 357/1799/16-ц Головуючий у І інстанції Протасова О. М.
Провадження № 22-ц/780/1563/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.04.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Кулішенка Ю.М., Яворського М.А.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухвалене в м. Біла Церква 09 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2016 року позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 238861,53 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідно до договору від 24 вересня 2007 року № DN81AR03110177 банк зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 48914,80 грн. до 23 вересня 2014 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором станом на 16 січня 2016 року відповідач має заборгованість в розмірі 238861,53 грн., яка складається із 29657,31 грн. заборгованості за кредитом, 38315,90 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 10166,98 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 160721,34 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що на порушення вимог процесуального закону суд належним чином не перевірив та не спростував доводи позивача про те, що у звязку із реалізацією предмета застави зобовязання за кредитним договором було виконано частково, судом не було враховано вимоги ст. ст. 534, 526 ЦК України та не досліджено умови кредитного договору в частині порядку проведення розрахунків по договору.

Предмет застави реалізований 11 серпня 2014 року, суми отриманої від реалізації майна не вистачило для погашення заборгованості в повному обсязі, таким чином права банку були порушені та виникло право звернутися до суду для погашення заборгованості за рахунок іншого майна боржника.

До суду позивач звернувся 08 лютого 2016 року, тобто в межах загального строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позову підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, власний розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що він повністю виконав взяті на себе зобовязання, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позовні вимоги заявлені позивачем із пропуском строку позовної давності. Згідно висновку судово-економічної експертизи, проведеної за ухвалою суду під час розгляду справи за аналогічним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього, сума заборгованості позичальника документально не підтверджується.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає, оскільки взагалі не має описової та мотивувальної частин як структурних складових, передбачених ст. 265 ЦПК України, а тому його не можна вважати законним і обґрунтованим, таке рішення не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо підставності позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обовязковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 24 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DN81AR03110177, за умовами якого банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 24 вересня 2007 року по 23 вересня 2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 48914,80 грн. на наступні цілі: 32850 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DN81AR03110177 від 24 вересня 2007 року, договором особистого страхування DN81LK03110177 від 24 вересня 2007 року у сумі 1675,35 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2628 грн. та у розмірі 11727,45 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Щомісяця, починаючи через місяць в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж в сумі 786,61 грн.) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Пунктом 7.2 договору погоджено, що для виконання даного договору банк відкриває позичальникові рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. При кредитуванні нових та б/в автомобілів, позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в сумі 0 грн. на поточний рахунок автосалону ДП «ОСОБА_3 Плюс», комісію банку в сумі 2628 грн., на рахунок в ПриватБанку, 1675,35 грн. на сплату страхових платежів на поточний рахунок СК ЗАО Страхова компанія «Інгосстрах», а також сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в розмірі, вказаному в п. 7.1 даного договору на рахунок ДП «Інформаційний центр МЮУ». Позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку, що відповідає платіжній картці, емітованої ПриватБанком. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком у випадку предявлення позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Кредит надається в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки.

Згідно п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринка грошових ресурсів в Україні. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки впродовж 7 календарних днів з дати набрання чинності зміненої процентної ставки.

Згідно п. 7.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником за даним договором виступає ВАЗ 210700-20.

Згідно п. 7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 грн.

25 грудня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу ОСОБА_2 повідомлення про збільшення відсоткової ставки (а. с. 75 76).

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подав заяву про застосування строків позовної давності і заперечення проти позову, посилаючись на те, що позовна давність за вимогами позивача сплинула на момент подання позову, а також на те, що обставини наявності у нього заборгованості за цим же кредитним договором були предметом дослідження при розгляді позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього, залишеної без розгляду ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, в якій за клопотанням відповідача було призначено експертизу, і за її результатами експерти прийшли до висновку про відсутність суми боргу, яка заявлена позивачем до стягнення.

На підтвердження даних обставин відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу надано копію позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, в якій позивач, посилаючись на наявність заборгованості станом на 11 листопада 2011 року в розмірі 188343,90 грн., просив стягнути дану заборгованість із відповідача. Заборгованість складається із 29657,31 грн. заборгованості за кредитом, 38315,90 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 10166,98 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 110203,71 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором (справа № 357/3397/15-ц).

Апеляційний суд враховує, що згідно нового розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» складові заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором за даним позовом є аналогічними, окрім розміру пені, який відповідно збільшився і складає 160721,34 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 12 червня 2015 року у справі № 357/3397/15-ц призначено судово-економічну експертизу, згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 06 жовтня 2015 року № 12096/15-45 сума заборгованості позичальника ОСОБА_2 в сумі 188343 грн. за кредитним договором № DN81AR03110177 від 24 вересня 2007 року, укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до умов п. 7.1 цього договору, виходячи з процентної ставки 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом: за кредитом, по процентах за користування кредитом, по комісії за користування кредитом за період з 01 лютого 2012 року по 01 лютого 2015 року та по пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором (без включення прострочених платежів за період до 01 лютого 2012 року по тілу кредиту, по процентах за користування кредитом, по комісії за користування кредитом) з 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2015 року, документально не підтверджується.

Разом із тим, апеляційний суд не може прийняти до уваги даних висновків, оскільки доказами, наявними в матеріалах справи, беззаперечно доведено, що між сторонами укладався кредитний договір, вимоги якого відповідачем не дотримуються належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість; доказів повної сплати заборгованості відповідачем не надано, та власного розрахунку заборгованості, який би спростовував розрахунок позивача, суду не надано.

При цьому при складанні експертного висновку експертом перевірено наявність заборгованості відповідача за кредитним договором на підставі початкового розміру відсоткової ставки без її збільшення та не прийнято до уваги застосування штрафних санкцій.

Апеляційний суд враховує, що в запереченнях ОСОБА_2 на позов останнім визнавалось, що погашення кредиту ним здійснювалося з 24 вересня 2007 року по 12 листопада 2009 року, отже зобовязання за кредитним договором в частині щомісячного погашення заборгованості ним належним чином не виконуються, що згідно з умовами кредитного договору тягне за собою нарахування пені.

Оцінюючи заперечення ОСОБА_2 на позов в частині односторонньої зміни процентної ставки з 8 % річних (0,75 % на місяць) до 21 % на рік, апеляційний суд враховує, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у звязку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Такі ж розяснення наведені в п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Оскільки кредитний договір № DN81AR03110177 укладено 24 вересня 2007 року, тобто до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», апеляційний суд приходить до висновку, що експерт при проведенні економічної експертизи для визначення розміру заборгованості повинен був враховувати умови кредитного договору щодо збільшення процентної ставки і штрафні санкції за неналежне виконання зобовязань за кредитним договором, чого ним зроблено не було, а отже висновок експертизи не може бути належним доказом відсутності заборгованості відповідача.

Отже, на думку апеляційного суду, висновок експерта також не спростовує розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 66 ЦПК України в редакції на момент розгляду справи, висновок експерта входить до переліку доказів, визначених ст. 57 ЦПК України.

Разом із тим, експертиза від 06 жовтня 2015 року проведена під час розгляду іншої справи, і з клопотанням про призначення судової економічної експертизи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі, що переглядається, відповідач до суду не звертався.

Таким чином, оскільки наявність і розмір заборгованості відповідачем не спростовані, а отже права позивача як кредитора є порушеними, заборгованість підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

При цьому апеляційний суд враховує подану 15 квітня 2016 року заяву ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності (а. с. 26).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № DN81AR03110177 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено 24 вересня 2007 року строком до 23 вересня 2014 року.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до частини першої, пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом цих норм початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Враховуючи положення вищенаведеної частини другої статті 1050 ЦК України, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобовязання, яким є строк виконання зобовязання у повному обсязі (кінцевий строк) або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Як вже було встановлено, в запереченнях ОСОБА_2 на позов останнім визнавалось, що погашення кредиту ним здійснювалося з 24 вересня 2007 року по 12 листопада 2009 року.

11 червня 2012 року ОСОБА_2 згідно акту прийому-передачі передав ПАТ КБ «ПриватБанк» заставне майно автомобіль НОМЕР_1 для подальшої реалізації в рахунок погашення боргу за кредитом, чого останнім також не заперечується (а. с. 25). 11 серпня 2014 року виручені від реалізації автомобіля грошові кошти у розмірі 13122 грн. були зараховані на погашення кредитних витрат за кредитним договором (а. с. 5).

Таким чином, 11 червня 2012 року ОСОБА_2 востаннє перервано перебіг позовної давності, оскільки передання кредитору заставного майна, яким забезпечується виконання зобовязань за кредитним договором, є вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу.

Разом із тим, при припиненні погашення позичальником чергових щомісячних платежів перебіг загальної позовної давності починається лише для вимог про стягнення цих несплачених щомісячних платежів, однак чинність кредитного договору визначена до 23 вересня 2014 року і вимоги про дострокове погашення кредиту банком не заявлялися, тому позовну давність належить рахувати з 08 лютого 2013 року, тобто за три роки до звернення банку в суд з цим позовом. Таким чином, заборгованість за кредитом підлягає стягненню в розмірі 29657,31 грн. (заборгованість станом на день звернення з позовом згідно розрахунку) 15906,44 грн. (заборгованість станом на 24 лютого 2013 року з урахуванням позовної давності) = 13750,87 грн. Заборгованість за відсотками стягненню не підлягатиме, оскільки станом на 24 лютого 2013 року вона становила 40969,26 грн., що є більшим за її розмір станом на день звернення з позовом 38315,90 грн.

Апеляційний суд враховує, що в грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надало детальний розрахунок заборгованості на вимогу суду, в якому заборгованість за відсотками станом на 16 січня 2016 року становила вже 76771,54 грн., однак, враховуючи, що позовні вимоги банком не збільшувалися, не приймає його до уваги в цій частині.

Заборгованість за комісією стягується в розмірі 10166,98 грн. (заборгованість станом на день звернення з позовом згідно розрахунку) 8307,58 грн. (заборгованість станом на 24 лютого 2013 року з урахуванням позовної давності) = 1859,40 грн.

Застосовуючи спеціальну позовну давність до вимог про стягнення пені за прострочення погашення тіла кредиту та відсотків, апеляційний суд вважає, що розмір пені підлягає стягненню в межах річного строку, тобто згідно розрахунку за період з 28 лютого 2015 року по 16 січня 2016 року, а саме 41087,73 грн.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову в межах позовної давності, стягнувши із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 13750,87 грн., пеню в розмірі 41087,73 грн. та комісію в розмірі 1859,40 грн., всього 56698 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати за подання позову в розмірі 850,59 грн. та апеляційної скарги в розмірі 1275,88 грн. пропорційно до їх задоволення, всього 2126,47 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110177 від 24 вересня 2007 року в розмірі 56698 грн.

В іншій частині позову Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати 2126,47 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Кулішенко Ю.М.

ОСОБА_4