НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 183/4248/17
№ 2-о/183/55/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року м.Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого: судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., представника заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство Соціальної політики України, Російська Федерація про:

встановлення юридичного факту загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні обов`язку військової служби 31 липня 2015 року на території Донецької області, поблизу міста Шахтарськ, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,

встановив:
в обґрунтування вимог заяви заявник вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_3 . 23 березня 2014 року Новомосковсько-Магдалинівським ОМВК Дніпропетровської області на виконання Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 її сина ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період у військову частину НОМЕР_1 . З 24 березня 2014 року, наказом командира в/ч а НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 62 ОСОБА_3 займав посаду кулеметника 1-ї парашутно-десантної роти. Вказуючи на загальновідомий факт збройної агресії Російської Федерації проти України, вказує, що в період з 31 травня 2014 року по 30 червня 2014 року та з 25 липня 2014 року по 31 липня 2014 року ОСОБА_3 безпосередньо брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, у складі військової частини НОМЕР_1 . Як зазначено в акті спеціального розслідування, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №155 від 24 липня 2014 року та №156 від 25 липня 2014 року, особовий склад 1-го парашутно-десантного батальйону у складі 1-ї батальйонної тактичної групи, у складі якого перебував солдат ОСОБА_3 , вибув на виконання завдань в зону бойових дій на територію Донецької та Луганської областей. З письмових пояснень сержанта ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 , викладених в акті спеціального розслідування, стало відомо, що 31 липня 2014 року під час здійснення переміщення колони техніки до м. Шахтарськ Донецької області, вищезазначені військовослужбовці разом із солдатом ОСОБА_3 були розміщені зверху на броні БТР-Д, бортовий номер НОМЕР_3 . Приблизно о 06 год. 00 хв. ранку колона потрапила під обстріл з боку проросійських бойовиків, в ході якого по машині було здійснено постріл з танку. В результаті прямого попадання снаряду в корпус бойової машини всіх військовослужбовців, які на ній знаходились, вибуховою хвилею розкидало в різні сторони. При цьому сержант ОСОБА_4 , який також був поранений, повідомив, що троє солдат від отриманих поранень померли на місці. Сержант ОСОБА_4 також пояснив, що поховав ще трьох військовослужбовців. Після проведення відповідних заходів щодо встановлення їх особистості, вдалося ідентифікувати, що серед них був солдат ОСОБА_3 . Низка інформації, що міститься на сторінках Інтернет- видань підтверджують участь у бойових діях регулярних військ Російської Федерації поблизу м. Шахтарськ Донецької області, і саме цим військам протистояли українські військовослужбовці, що відносились до складу військової частини НОМЕР_1 , де зокрема і проходив військову службу ОСОБА_3 . Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 15 жовтня 20154 року №782/Л, довідкою про причину смерті від 15 жовтня 2014 року №782/Л, свідоцтвом про смерть від 15 жовтня 2014 року серії НОМЕР_4 , отримане під час виконання бойового завдання «Наскрізне вогнепальне поранення грудної клітини. Ушкодження внаслідок військових дій від вогнепальної та іншої звичайної зброї» солдата ОСОБА_3 послужили причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 20 жовтня 2014 року №223, солдата військової служби за призовом на особливий період під час мобілізації ОСОБА_3 , кулеметника 1-го парашутно-десантного відділення 3-го парашутно-десантного взводу 1-ї парашутно-десантної роти 1-го парашутно-десантного батальйону, який загинув 31 липня 2014 року від артилерійського обстрілу під час виконання бойового завдання, внаслідок наскрізного вогнепального поранення грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій від вогнепальної та іншої звичайної зброї, ушкоджень внаслідок дій, передбачених законом та воєнних операцій, з 31 липня 2014 року було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю. 11 грудня 2014 року Новомосковське районне управління соціального захисту населення видало заявнику - ОСОБА_2 , посвідчення «члена сім`ї загиблого військовослужбовця» серії НОМЕР_5 . Указом Президента України «Про відзначення державними нагородами України» від 14 березня 2015 року №144/2015 солдата ОСОБА_3 «за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України» було нагороджено орденом «За мужність» III ступеня (посмертно).

Вказує, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено невід`ємне право на життя ОСОБА_3 , передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. У відповідності до статті 2 Конвенції «Про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях», ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення. Тому, просить визначити статус ОСОБА_3 , як особи яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Заінтересована особа - представник Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заінтересована особа - представник Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України /а.с.71-75/, є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.76/.

23 березня 2014 року Новомосковсько-Магдалинівським ОМВК Дніпропетровської області на виконання Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період у військову частину НОМЕР_1 . ОСОБА_3 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції /а.с.77/.

З 24 березня 2014 року, наказом командира в/ч а НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 62 ОСОБА_3 займав посаду кулеметника 1-ї парашутно-десантної роти /а.с157/.

В період з 31 травня 2014 року по 30 червня 2014 року та з 25 липня 2014 року по 31 липня 2014 року ОСОБА_3 безпосередньо брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, у складі військової частини НОМЕР_1 /а.с.146/.

Як зазначено в акті спеціального розслідування в/ч НОМЕР_1 /а.с.78-82/, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №155 від 24 липня 2014 року та №156 від 25 липня 2014 року, особовий склад 1-го парашутно-десантного батальйону у складі 1-ї батальйонної тактичної групи, у складі якого перебував солдат ОСОБА_3 , вибув на виконання завдань в зону бойових дій на територію Донецької та Луганської областей. З письмових пояснень сержанта ОСОБА_4 , солдата ОСОБА_5 , встановлено, що 31 липня 2014 року під час здійснення переміщення колони техніки до м. Шахтарськ Донецької області, вищезазначені військовослужбовці разом із солдатом ОСОБА_3 були розміщені зверху на броні БТР-Д, бортовий номер НОМЕР_3 . Приблизно о 06 год. 00 хв. ранку колона потрапила під обстріл з боку проросійських бойовиків, в ході якого по машині було здійснено постріл з танку. В результаті прямого попадання снаряду в корпус бойової машини всіх військовослужбовців, які на ній знаходились, вибуховою хвилею розкидало в різні сторони. При цьому сержант ОСОБА_4 , який також був поранений, повідомив, що троє солдат від отриманих поранень померли на місці. Сержант ОСОБА_4 також пояснив, що поховав ще трьох військовослужбовців. Після проведення відповідних заходів щодо встановлення їх особистості, вдалося ідентифікувати, що серед них був солдат ОСОБА_3 .

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 15 жовтня 2014 року №782/Л /а.с.153-154/, довідкою про причину смерті від 15 жовтня 2014 року №782/Л /а.с.155/, свідоцтвом про смерть від 15 жовтня 2014 року серії НОМЕР_4 /а.с.156/, причиною смерті ОСОБА_3 є отримане наскрізне вогнепальне поранення грудної клітини. Ушкодження внаслідок військових дій від вогнепальної та іншої звичайної зброї.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 20 жовтня 2014 року №223, солдата військової служби за призовом на особливий період під час мобілізації ОСОБА_3 , кулеметника 1-го парашутно-десантного відділення 3-го парашутно-десантного взводу 1-ї парашутно-десантної роти 1-го парашутно-десантного батальйону, який загинув 31 липня 2014 року від артилерійського обстрілу під час виконання бойового завдання, внаслідок наскрізного вогнепального поранення грудної клітини, ушкодження внаслідок військових дій від вогнепальної та іншої звичайної зброї, ушкоджень внаслідок дій, передбачених законом та воєнних операцій, з 31 липня 2014 року було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю /а.с.157/.

11 грудня 2014 року Новомосковське районне управління соціального захисту населення видало заявнику - ОСОБА_2 , посвідчення «члена сім`ї загиблого ветерана війни» серії НОМЕР_5 /а.с.158/.

Указом Президента України «Про відзначення державними нагородами України» від 14 березня 2015 року №144/2015 солдата ОСОБА_3 «за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України» було нагороджено орденом «За мужність» III ступеня (посмертно) /а.с.159-162/.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» було схвалено текст заяви «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-УШ. З аналізу даної заяви вбачається,що 20 лютого 2014 року, були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків.

З даної заяви слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходилися кораблі Військово-Морських Сил України. За цих обставин лідер партії «Русскоеединство» ОСОБА_9 у незаконний спосіб проголосив себе головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим та закликав Президента Російської Федерації «забезпечити мир і спокій в Криму». У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації, порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, а також Будапештський меморандум, звернувся до Ради Федерації Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 01 березня 2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимна сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела так званий референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року «Територіальна цілісність України».

17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самоназвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації Володимиром Путіним «Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів».

21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-УП від 15.04.2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації» від 15.09.2015 року №685-УШ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Автономну Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України.

Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької Народної Республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської Народної Республіки» (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», прийнятою 21 квітня 2015 року, зазначені події на сході України відбувалися за наступним сценарієм:

Протягом травня 2014 року самоназвані лідери «ДНР» та «ЛНР», серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, парамілітарні формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації батальйон «Восток», а також задіяні такі озброєні групи найманців як «Русский сектор» та «Оплот». За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох заселених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаки Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся так званий референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки». Показово, що ані самі референдуми, ані проголошені ними утворення так і не були визнані міжнародною спільнотою.

Так, Міністерство закордонних справ Великобританії, прес-секретар держдепартаменту США, прес-секретар верховного представника Європейського Союзу не визнали референдуми та назвали їх нелегітимними.

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької області, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Збройних Сил Російської Федерації, що підтверджується наступними доказами.

За повідомленням прес-центру Служби безпеки України від 24 липня 2014, колишній рядовий російської армії А.Балабанов, військова частина якого була перекинута в Україну, заявив, що російська сторона направляє на територію Донецької та Луганської областей кадрових військових фахівців, озброєння та броньовану військову техніку. Кожного дня командири переконували армійців, що їх готують до захисту російськомовних громадян в Україні. Частина постійно доукомплектовувалася фаховими військовими з числа спецпризначенців Генерального Розвідувального Управління Російської Федерації та вихідцями з Північного Кавказу, які нелегально переправлялися на Схід України. На українську територію для підтримки проросійських бойовиків перекидалась броньована військова техніка з підготовленими російськими бойовими екіпажами.

29 червня 2016 року незалежна неурядова правозахисна організація Міжнародне партнерство за права людини разом із Норвезьким Гельсінським Комітетом та Українською Гельсінською Спілкою представила Звіт "Звідки відкрили вогонь? Розслідування транскордонних атак на сході України". Відповідно до Звіту, перетини кордону та напади на українські території були організовані за допомогою військових підрозділів Російської Федерації. Покинуті речі персонального вжитку та сліди переміщення військової техніки; рух російських військових підрозділів на території Російської Федерації і через кордон України; факти нелегальних перетинів українського кордону комбатантами з Російської Федерації, які згодом здійснювали напади на об`єкти військової інфраструктури, державні прикордонні частини та цивільні об`єкти; здійснення атак з локацій військових частин регулярних збройних сил Російської Федерації слугують цьому підтвердженням. Крім того, проаналізовані у звіті докази прямого втручання російських збройних сил, служб безпеки, осіб, які прямо пов`язані з військовими підрозділами Російської Федерації, а також аналіз атак на населені пункти Луганської області влітку 2014 року доводять наявність міжнародного характеру збройного конфлікту на Донбасі.

Крім цього, 22 грудня 2017 року дослідницька група Bellingcat опублікувала інтерактивну карту з координатами, звідки Росія і підконтрольні їй незаконні збройні формування обстрілювали схід України влітку 2014 року. Так, згідно зібраних доказів, за літо 2014 року артилерійські підрозділи збройних сил Російської Федерації щонайменше 149 разів обстріляли територію України. Також дослідники Bellingcat переконані, що описані та позначені на карті артилерійські напади не можна розцінювати як випадкові або провокаційні обстріли, оскільки такі напади можуть бути розглянуті лише як воєнні дії Російської Федерації проти України

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема :вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Як підсумок, Україною, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

З абзацу 2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ, з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки».

Також постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЕ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Крім того, військові дії Російської Федерації на території України були фактично визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Так, 15 січня 2015 року Європейський парламент затвердив резолюцію щодо України, в якій вказано: «Європарламент рішуче засуджує агресивну і експансіоністську політику Росії, що є загрозою єдності та незалежності України і створює потенційну загрозу для самого Європейського союзу, в тому числі засуджує незаконну анексію Криму і неоголошену гібридну війну проти України, яка включає в себе інформаційну війну з елементами кібер-війни, використання регулярних і нерегулярних сил, пропаганду, енергетичний шантаж, економічний тиск, дипломатичну та політичну дестабілізацію; підкреслює, що ці дії є порушенням міжнародного права і створюють серйозний виклик для безпекової ситуації в Європі; наголошує, що немає жодних підстав для застосування військової сили в Європі з так званих історичних та безпекових міркувань чи задля захисту своїх «співвітчизників, що проживають за кордоном»; закликає Москву припинити ескалацію ситуації, негайно зупинити потік зброї, найманців і військ на підтримку сепаратистських збройних формувань і використати свій вплив на сепаратистів, щоб переконати їх брати участь у політичному процесі».

Резолюція Парламентської Асамблеї Ради Європи «Зниклі особи під час конфлікту в Україні» від 25 червня 2015 року визнає, що військові дії на частині територій Донецької та Луганської областей України є агресією зі сторони Російської Федерації.

Аналізуючи наведені обставини та докази, що містяться у досліджених судом нормах міжнародного та національного законодавства, суд приходить до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації стала окупація частини території України, а саме Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, частини Луганської та Донецької області.

При вирішенні даної справи суд констатує, що факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 2 ст. 61 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звернення заявника в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обумовлено необхідністю визначення статусу ОСОБА_3 , як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

Враховуючи, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих Російською Федерацією, ОСОБА_3 загинув 31 липня 2014 року, також обставини того, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право ОСОБА_3 на життя і здоров`я, передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, заява матері загиблого ОСОБА_3 ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 12, 77-82, 206, 258, 259, 264-265, 268, 319 ЦПК України, суд
вирішив:
заяву ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстрованої: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) заінтересовані особи Міністерство Соціальної політики України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10; ), Російська Федерація задовольнити.

Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська при виконанні обов`язку військової служби 31 липня 2014 року на території Донецької області, поблизу міста Шахтарськ, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 27 квітня 2018 року.
Суддя Д.О. Парфьонов