Справа № 473/361/18
РІШЕННЯ

іменем України

"29" березня 2018 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання - Фінько О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виселення.

В позовній заяві зазначено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про придбання нерухомомго майна з прилюдних торгів від 20 липня 2017 року.

У вказаній квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 без будь якої згоди власника.

Маючи намір проживати у квартирі позивач звернувся до відповідача з вимогою про виселення, однак останній відмовився звільнити вказане житлове приміщення.

Посилаючись на не те, що діями відповідача порушується його право власності на квартиру, відповідач не є його членом сім'ї, позивач просив виселити відповідача.

Ухвалою суду 13 лютого 2018 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з'явилися, на адресу суду надіслали заяву, в якій просили розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених положеннями ч.4 ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що було видане приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області 20 липня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №808.

Право власності зареєстровано за власником в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В даній квартирі проживає відповідач ОСОБА_2, що підтверджується висновком за матеріалами перевірки №8049 від 07.12.2017 року та не оспорюється відповідачем. З вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_2 проживав у вказані квартирі до набуття позивачем права власності на квартиру. Та між ними була домовленість, що ОСОБА_2 тимчасово буде проживати в квартирі до 01.09.2017 року, після чого останній зобов'язався виселитись добровільно.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 лютого 2018 року ОСОБА_2 був визнаний таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили 13 березня 2018 року.

Власник майна має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися ним. При цьому ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні та вразі його порушення останній може вимагати усунення будь-яких порушень його права та відшкодування заподіяних цим збитків.

Разом з тим, враховуючи, що об'єктом власності в даному випадку є квартира, не можна вважати обґрунтованими посилання позивача ОСОБА_1, в порядку захисту свого порушеного права на норми цивільного законодавства, оскільки режим проживання в ньому регулюється нормами ЖК України.

Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються усупереч з призначенням цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.98 ЖК України тимчасові мешканці не набувають самостійного права на житлове приміщення незалежно від терміну їх проживання та зобов'язані на вимоги власника звільнити його, а у разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. При цьому, сама по собі реєстрація в будинку не породжує права на користування обумовленим житловим приміщенням, оскільки не є підставою для визнання права користування таким приміщенням без дотримання інших умов.

Згідно до вимог ст.109 Житлового Кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку

Суд вважає що до спірних правовідносин слід застосовувати ст. 41 Конституції України як норму прямої дії , згідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Право власності належить до абсолютних цивільних прав. Кожен хто не є власником майна, не вправі створювати перешкоди власнику у здійсненні належного йому права, а також вчиняти будь-які дії, що спрямовані на порушення або обмеження правомочностей власника по володінню, користуванню та розпорядженню майном. Зазначене кореспондується із Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 11.09.1997 року, зокрема ст. 1 Протоколу до Європейської конвенції.

Згідно до вищезазначених норм Конституції України суд дійшов висновку що відповідач створює позивачу перешкоди в користуванні майном отриманим у власність. При цьому суд користується прямою нормою ст. 47 Конституції України де вказано що кожен має право на житло і не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Права позивача ОСОБА_1, як власника є порушеними та такими що підлягають захисту а отже наявні підстави для застосування ч. 3 ст. 47 Конституції України і виселення відповідача зі спірної квартири.

Отже, враховуючи вищевикладене, пред'явлений позивачем ОСОБА_1 позов до ОСОБА_2 про виселення є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст. 133 ч.1 ЦПК України - судові витрати складаються із судового збору та інших витрат пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України - у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Отже, з врахуванням вказаних обставин суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 сплачений позивачем судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Вознесенськ Миколаївської області, код ІПН НОМЕР_1, зареєстрований АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Вознесенськ, Миколаївської області, проживає АДРЕСА_1.

Суддя: М.М. Ротар