Справа № 203/2694/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача та третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_2, про виділення в користування частки співвласника, стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 12.11.1997 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, який в подальшому було розірвано за рішенням суду. В період перебування у шлюбі, 15.05.2013 року, ними було придбано квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.10.2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.04.2015 року за кожним з них було визнано право власності на ? частину зазначеної квартири. 20.10.2015 року ОСОБА_2 за договором дарування подарувала квартиру сину ОСОБА_4 Посилаючись на те, що частки співвласників квартири в натурі не виділені, а відповідач використовує квартиру одноособово, перешкоджаючи потраплянню до квартири та проживанні в ній, відмовляється від пропозицій продажу квартири та поділу коштів від продажу, позивач просив суд поділити квартиру між співвласниками, виділивши йому у власність ? частину нерухомого майна.

Після проведення по справі судової будівельно-технічної експертизи, позивач уточнив позовні вимоги та просив виділити йому в користування ? частину спірної квартири, а саме: житлову кімнату 4, площею 14,9 кв.м; балкон І, площею 0,9 кв.м; в загальне користування - коридор 1, площею 6,4 кв.м; санвузол 2, площею 2,7 кв.м; кухня 3, площею 6,3 кв.м. Також просив визначити суму 6824 грн. 50 коп., як грошову компенсацію на його користь, стягнувши останню з відповідача, а також стягнути з відповідача на його користь 10649 грн. вартості різниці виділеної частки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити вимоги, заявлені в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що право власності на квартиру з визначення часток вже було вирішено судом; позивач має інше житло, в спірній квартирі не бажає фактично мешкати та ними раніше вже було досягнуто домовленості щодо продажу квартири.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_2 з 12.11.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24.01.2014 року.

В період перебування у шлюбі, за договором купівлі-продажу від 15.05.2013 року, ними було придбано квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.10.2014 року, частково скасованого рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.04.2015 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було визнано право власності на ? частину АДРЕСА_1, по ? частині за кожним.

За договором дарування від 20.10.2015 року ОСОБА_2 подарувала квартиру сину ОСОБА_4

Згідно технічного паспорту на квартиру, загальна площа приміщень останньої становить 47,1 кв.м, загальна площа квартири 46,3 кв.м, житлова площа 26,0 кв.м, допоміжна площа 20,3 кв.м, площа літніх приміщень (балкон) 0,8 кв.м та складається з: поз.1 - коридор, площею 10,1 кв.м; поз.2 - санвузол - площею 2,7 кв.м; поз.3 - кухня, площею 6,3 кв.м; поз.4 - житлова, площею 14,9 кв.м; поз.5 - житлова, площею 11,1 кв.м; поз.6 - кладова, площею 1,2 кв.м, поз.І - балкон, площею 0,8 кв.м.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної та оціночної експертизи №4698/4699-17 від 01.12.2017 року встановлено, що відповідно до вимог ДБН виділити в натурі по ? частині у квартирі на дві окремі однокімнатні та ізольовані квартири не можливо. Дійсна ринкова вартість квартири визначена в сумі 652392 грн., вартість ? частини - 326196 грн., вартість 1 кв.м - 13648,36 грн.

Також згідно висновку експертизи за єдиним варіантом порядку користування квартирою запропоновано в користування співвласнику №1 виділити ? частину квартири у вигляді житлової кімнати, площею 14,9 кв.м; балкон, площею 0,8 кв.м, що разом складає 15,7 кв.м, вартістю 214279 грн. В загальне користування по 1/ частині виділити: коридор, площею 6,4 кв.м; санвузол, площею 2,7 кв.м; кухню, площею 6,3 кв.м, що разом складає 15,4 кв.м, вартістю 105092 грн. 50 коп. Загальна вартість приміщень, що виділяється в користування власнику №1 складає 319371 грн. 50 коп., що становить 49/100 та менше ідеальної частки на 6824 грн. 50 коп.

В користування співвласнику №2 виділяється ? частини квартири у вигляді житлової кімнати, площею 11,1 кв.м; коридор, площею 4,29 кв.м; вбудована шафа, площею 1,31 кв.м, що разом складає 16,7 кв.м, вартістю 227928 грн. В загальне користування по 1/ частині виділити: коридор, площею 6,4 кв.м; санвузол, площею 2,7 кв.м; кухню, площею 6,3 кв.м, що разом складає 15,4 кв.м, вартістю 105092 грн. 50 коп. Загальна вартість приміщень, що виділяється в користування власнику №1 складає 333020 грн. 50 коп., що становить 51/100 та більше ідеальної частки на 6824 грн. 50 коп.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності . У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Як роз'яснено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користуванням приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином, відповідно до ст.358 ЦПК України встановлення співвласникам порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень в натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. В такому випадку режим спільної часткової власності зберігається та допускається виділення співвласникам в користування частки, адекватній розміру їх часток у праві власності на спільне майно з відступом в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним, в разі неможливості забезпечити їх точну відповідність.

З урахування висновку судової експертизи позивач в уточненій позовній заяві просив виділити йому в користування ? частину спірної квартири, а саме: житлову кімнату, площею 14,9 кв.м; балкон, площею 0,9 кв.м; в загальне користування - коридор, площею 6,4 кв.м; санвузол, площею 2,7 кв.м; кухню, площею 6,3 кв.м. Також просив визначити суму 6824 грн. 50 коп., як грошову компенсацію на його користь, стягнувши останню з відповідача, а також стягнути з відповідача на його користь 10649 грн. вартості різниці виділеної частки.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до запропонованого експертом варіанту розподілу та заявлених позивачем вимог, відповідачу слід виділити житлову кімнату, що за розміром на 3,8 кв.м менше за розмір житлової кімнати, виділеної позивачу (14,9 - 11,1), та на 1,9 кв.м менше за середній розмір житлової площі квартири (26 / 2 - 11,1).

Таким чином, за визначеним порядком користування відповідачу пропонується виділення житлового приміщення з відступом від ідеальної частки у праві спільної часткової власності, яку не можна вважати незначною.

Крім того, за варіантом розподілу та відповідно до заявлених позовних вимог відповідач обмежується в можливості користування єдиним в квартирі балконом, а також змушується до сплати компенсації в зв'язку з відхиленням від ідеальних часток та збільшення реальної частки за рахунок виділення йому коридору, який за своєю суттю є місцем загального користування.

За вказаних обставин, суд вважає, що такий варіант розподілу не є адекватним, пропорційним відносно часток у права спільної часткової власності та порушує права відповідача, як співвласника.

Також суд враховує, що відповідно до ст.358 ЦК України спір з приводу порядку користування спільною частковою власністю підлягає вирішенню між співвласниками, які фактично володіють та користуються спірним майном.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами на протязі тривалого часу та по теперішній час в спірній квартирі фактично мешкає відповідач ОСОБА_4

Позивач постійно мешкає за іншою адресою по АДРЕСА_1 та спірною квартирою для проживання не користується.

Посилаючись на те, що відповідачем йому чиняться перешкоди в проживанні в квартирі, позивач будь-яких доказів на підтвердження цих обставин та намірів вселитись в квартиру для проживання у відповідності до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України суду не представив.

Окрім цього, відповідно до розписки-договору від 24.11.2017 року, укладеної позивачем та третьою особою, вбачається, що позивач мав намір продати належну йому частку у спірній квартирі АДРЕСА_1 та за рахунок коштів від продажу виплатити колишній дружині ОСОБА_2 компенсацію вартості її частики у квартирі АДРЕСА_1 в якій позивач фактично мешкає.

Вказані обставини, а також не заявлення позивачем вимог про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом вселення, свідчать про відсутність намірів останнього проживати та користуватись спірною квартирою та, відповідно, про відсутність підстав для вирішення в порядку ст.358 ЦПК України щодо встановлення порядку користування квартирою між співвласниками останньої.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю порушення прав останнього.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову, вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.183,355,356,358 ЦК України, ст.ст.4,5,10,11,12,76-81,141,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 (51600, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (51600, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа - ОСОБА_2 (51600, АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_3), про виділення в користування частки співвласника, стягнення грошової компенсації - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01 березня 2018 року.

Суддя С.Ю.Казак