ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 636/770/18

провадження № 22-ц/818/792/18

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області,

відповідач: Головне управління Держгеокадастру в Харківській області,

відповідач: ОСОБА_1,

треті особи: Харківська обласна державна адміністрація, Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1, треті особи: Харківська обласна державна адміністрація, Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області про визнання недійсними наказу та свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки у власність держави за апеляційною скаргою Прокуратури Харківської області на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 липня 2017 року (в складі судді Ковригіна О.С.),

встановив:

У березні 2018 року заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської областізвернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1, треті особи: Харківська обласна державна адміністрація, Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області про визнання недійсними наказу та свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки у власність держави, в якому просив визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства в Харківській області № 2263-СГ від 23.09.2014 року про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (пасовища), площею 2,000 га кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області та скасувати його; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 06.10.2014 року; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № 7231344 від 01.10.2014; зобов'язати ОСОБА_1 повернути державі вищевказану земельну ділянку, а також суму судового збору стягнути з відповідачів.

Позов мотивований тим, що відповідно до розпорядження голови Чугуївської районної державної адміністрації Харківської, 15.08.2007 року, між ОСОБА_1 та Чугуївської районної державної адміністрацією Харківської області було укладено договір оренди землі № 62/06-12, строком на 49 років. Відповідно умовам договору, Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області надала ОСОБА_1 у користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (пасовища), для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області. На земельній ділянці не знаходились об'єкти нерухомого майна, а також інші об'єкти інфраструктури. В подальшому на підставі наказу № 2263 - СГ, земельна ділянка сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області була надана у власність ОСОБА_1 та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 06.10.2014 року.

Під час обстеження земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у відповідності до вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації», районною робочою групою з питань раціонального та ефективного використання земель, встановлено, що на земельної ділянки розташовані дві окремі штучні водойми.

За результатами фактичного обстеження вищевказаної земельної ділянки, складено акт перевірки, яким встановлені порушення ОСОБА_1 вимог частини 1, частини 3 статті 20, частини 1статті 91,частини 2 статті 168, частини 1 статті 209 Земельного кодексу України. В порушення вищевказаних норм законодавства, ОСОБА_1 самовільно побудовано два об'єкти водного фонду (штучні водойми).

Крім того, позивач вказував на те, що відповідно до статті 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Згідно статті 143 Земельного кодексу України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Представник позивача, наполягав на порушенні Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області та ОСОБА_1, інтересів держави.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, , в судовому засіданні позов не визнав, по обставинам справи пояснив, що вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: позивач не надав жодного доказу що земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, у позивача нема доказів пошкодження і знищення родючого шару ґрунту.

Представник Відповідача пояснив, що на ділянці що належить Відповідачу на праві приватної власності вона вирощує птаха, в водоймі вирощує рибу, частина землі використовується для сінокосу, тобто Відповідач використовую земельну ділянку виключно за цільовим призначенням, Відповідачем не було пошкоджено і знищено родючий шар ґрунту, тому що на вказаної земельної ділянці завжди була присутня вода. Просто в певний час року її було більше або менше, бували періоди що води взагалі не було, тому Відповідач просто облагородила земельну ділянку не порушуючи законодавства Україна і прав інших громадян. При вчиненні правочину Відповідач діяла відповідно до законодавства України, Відповідач вживала усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність і в її діях немає навіть необережної форми вини, Відповідач не тільки не усвідомлювала і не бажала, а й не допускала можливості настання будь-яких несприятливих наслідків. За весь час користування Відповідачем земельної ділянки, до нього не звертались з будь якими вказівками (приписами) представники органів виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів чи хтось інший.

У судовому засіданні представник позивача прокурор Анголенко П.О. та представник Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області Прус А.А., діюча на підставі довіреності від 31.05.2018 року (а.с. 188) позов підтримали, інших клопотань не заявляли.

Представник третьої особи - Харківської обласної державна адміністрації в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява в якій він позовні вимоги позивача підтримав та просив розглядати справу без його участі (а.с. 82).

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Харківській області в судове засідання не з'явився, від нього надійшов відзив на позов в якому він просив в задоволенні позовної заяви відмовити та розглянути справу у його відсутність (а.с. 102-106).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10 липня 2017 року в задовільнені позову заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1, треті особи: Харківська обласна державна адміністрація, Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області про визнання недійсними наказу та свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки у власність держави - відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Прокуратура Харківської області звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської областізадовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що твердження суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодного доказу штучного створення водойому є необґрунтованим, оскільки факт самовільного будівництва ОСОБА_1 об'єктів водного фонду та зміни цільового призначення земельної ділянки підтверджується інформацією Харківського обласного управління водних ресурсів від 22.11.2016 року та наданими ними документами. Так, у 2014 році Управлінням розроблені паспорти на 2 водні об'єкти площею водного дзеркала № 1 - 0,435 та № 2 - 0,551 га. Відповідно до даних зазначених паспортів водні об'єкті побудовані ще у 2008 році, тобто, ще на час перебування зазначеної земельної ділянки в оренді у ОСОБА_4, у зв'язку з чим, ще у 2008 році ОСОБА_4 фактично змінено цільове призначення земель сільськогосподарського призначення на землі водного фонду.

Також, апелянт вказує, що твердження суду першої інстанції про те, що площа водних об'єктів складає одну двадцяту частину земельної ділянки є необґрунтованим, оскільки загальна площа вказаних водних об'єктів складає 0,97 га, тобто майже половину спірної земельної ділянки.

09 жовтня 2018 року до Харківського апеляційного суду на вищевказану апеляційну скаргу надійшов відзив Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задовільнені позову заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача у своїх вимогах на порушення відповідачами норм закону не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, позивач не надав жодного доказу яким би міг підтвердити ті обставини, на які він посилається.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до розпорядження голови Чугуївської районної державної адміністрації Харківської, 15.08.2007 року, між ОСОБА_1 та Чугуївської районної державної адміністрацією Харківської області було укладено договір оренди землі № 62/06-12, строком на 49 років.

Згідно пункту 3 вказаного договору землі на земельній ділянці не знаходяться об'єкти нерухомого майна, а також інші об'єкти інфраструктури.

Відповідно до пунктів 8, 15, 16, 26 договір укладено на 49 років, земельна ділянка передається в оренду для ведення особистого селянського господарства, цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення (пасовище). На орендовану земельну ділянку встановлено обмеження у використанні земельної ділянки, а саме: охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи (площа - 0,0456 га).

Так, пунктом 19 договору оренди землі встановлена заборона зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно з пункту 30 договору оренди землі орендар за письмовою згодою орендодавця має право зводити виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до пункту 31 договору оренди землі встановлено обов'язок орендаря виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та цим договором, дотримуватись режиму природоохоронного законодавства тощо.

З матеріалів справи вбачається, що Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області надала ОСОБА_1 у користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (пасовища), для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області та на підставі наказу № 2263 - СГ, земельна ділянка сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області була надана у власність ОСОБА_1 та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 06.10.2014 року.

Відповідно статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року № 742-IV - особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів.

Земельні ділянки особистого селянського господарства можуть використовуватися для ведення особистого селянського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Статтею 6 Закону Украйни «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року № 742-IV визначено майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, а саме, до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, сільськогосподарська техніка, інвентар та обладнання, транспортні засоби, сільськогосподарські та свійські тварини і птиця, бджолосім'ї, багаторічні насадження, вироблена сільськогосподарська продукція, продукти її переробки та інше майно, набуте у власність членами господарства в установленому законодавством порядку.

Матеріали справи свідчать, що під час обстеження 30.08.2016 року земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, у відповідності до вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації», районною робочою групою з питань раціонального та ефективного використання земель, встановлено, що земельна ділянка по периметру огороджена залізобетонними стовпами та металевими сітками (рабиця). Встановлено, що на більшій частині земельної ділянки розташовані 2 окремі штучні водойми, що мають форму чотирьохкутників, є в наявності 2 одноповерхові споруди. За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на земельну ділянку встановлено обмеження у використанні, а саме: охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи. Площа, на яку поширюється дія обмеження - 0,0456 га, строк дії обмеження - безстроково. Фактичним обстеженням підтверджено наявність на земельній ділянці об'єктів енергетичної системи (2 залізобетонні опори лінії електропередач). За результатами фактичного обстеження вищевказаної земельної ділянки, складено акт перевірки від 14.09.2016 року (а.с. 41)

Відповідно до інформації від 09.11.2016 року, наданої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області встановлено, що в Єдиному реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, інформація щодо об'єктів будівництва на території Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, де замовником будівництва є ОСОБА_1, відсутня. (а.с. 50)

Відповідно до статті 91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки власників земельних ділянок.

Згідно пункту а частини 1 статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про особисте селянське господарство» члени особистого селянського господарства зобов'язані дотримуватися вимог земельного законодавства та законодавства про охорону довкілля, забезпечувати використання земельної ділянки за цільовим призначенням, підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі.

Відповідно до частин 1, 3 статті 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно пункту ґ частини 1 статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Отже, в порушення вищевказаних норм законодавства, ОСОБА_1 самовільно побудовано 2 об'єкти водного фонду (штучні водойми) у зв'язку з чим, самовільно змінено цільове призначення категорії земельної ділянки сільськогосподарського призначення (пасовище) на земельну ділянку водного фонду.

Факт самовільного будівництва ОСОБА_1 вказаних об'єктів водного фонду та зміни цільового призначення земельної ділянки також підтверджується інформацією Харківського обласного управління водних ресурсів від 22.11.2016 року та наданими ним документами. (а.с. 46)

Крім того, з матеріалів справи вбачається, щоОСОБА_1 05.03.2014 року письмово звернулася до в.о. начальника Харківського облводресурсів Лисецького В.А. з листами щодо надання послуг по обстеженню господарських об'єктів та обладнання з наданням рекомендацій стосовно розроблення заходів, спрямованих на зменшення негативного впливу вод на водних об'єктах, розташованих на землях Малинівської селищної ради загальною площею водного дзеркала орієнтовно 0,97 га (водойма № 1 орієнтовною площею водного дзеркала 0,41 га та водойма № 2 орієнтовною площею водного дзеркала 0,56 га), виготовлення водних паспортів на вказані 2 водні об'єкти. Остання зазначала, що земельна ділянка площею 2,0 га (кадастровий номер НОМЕР_1) належить ій згідно договору оренди землі. До своїх листів ОСОБА_1 долучала лист голови Малинівського селищного голови від 05.03.2014 року щодо надання дозволу на виготовлення паспортів на вищевказані водні об'єкти, розташовані на землях Малинівської селищної ради. (а.с. 47)

Так, у 2014 році Управлінням розроблені паспорти на 2 водні об'єкти площею водного дзеркала № 1 - 0,435 та № 2 - 0,551 га. Відповідно до даних зазначених паспортів водні об'єкти побудовані ще у 2008 році, тобто, ще на час перебування зазначеної земельної ділянки у оренді ОСОБА_4, у зв'язку з чим, ще у 2008 році ОСОБА_4 фактично змінено цільове призначення земель сільськогосподарського призначення на землі водного фонду. (а.с. 54-71)

Крім того, вказані водойми створені ОСОБА_4 для організації відпочинку та на вказаних водних об'єктах розташовані водоскидні споруди.

Відповідно до статті 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Отже, на момент прийняття Головним управлінням Держземагентства у Харківській області наказу № 2263-СГ від 23.09.2014 року про надання у власність земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (пасовища), площею 2,0000 га із кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої на території Малинівської сільської ради Чугуївського району Харківської області (за межами населеного пункту), фактично цільове вказаної земельної ділянки було змінено на землі водного фонду, оскільки відповідно до паспортів водойми здані в експлуатацію у 2008 році, тому Головне управління Держземагенства у Харківській області не мало повноважень щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою, оскільки відповідно до частини 5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Однак, Головним управлінням Держземагентства у Харківській області у своєму наказі № 2263-СГ від 23.09.2014 зазначено про передачу ОСОБА_1 у власність саме земельної ділянки сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (пасовища), площею 2,0000 га, у зв'язку з чим, вказаний наказ прийнято з порушенням чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним, а також свідоцтво про право власності від 06.10.2014 року (серія НОМЕР_2), яке видано на підставі наказу Головного управління Держземагентства у Харківській області № 2263-СГ від 23.09.2014 року, підлягає визнанню недійсним, запис про державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку за № 7231344 підлягає скасуванню.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Суд першої інстанції не врахував вищевказаних вимог закону та прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Висновок суду першої інстанції про те, що втручання у право власності ОСОБА_1 є порушенням її конституційних прав - є безпідставним виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Пред'являючи позов у вказаній справі, прокурор виходив саме з необхідності вирішення проблеми суспільного значення, існування якої виправдовує застосування механізму повернення спірної землі із власності відповідача.

Звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення державі земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав користувачів.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв'язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Факт протиправного надання у власність земель водного фонду державної власності порушує інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого ч. 1 ст. 319 ЦК України права вільно, у встановленому законом порядку, розпоряджатися ними через уповноважений орган виконавчої влади.

Незаконна передача у власність землі ослаблює економічні основи держави, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції.

В даному випадку, порушення інтересів держави полягає в недотриманні Головним управлінням Держземагентства у Харківській області вищевказаних вимог законодавства, що призвело до незаконної передачі у власність відповідачу земельної ділянки, чим підривається авторитет держави в особі органів виконавчої влади, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території.

Оскільки, держава відповідно до Конституції України відповідає перед людиною за свою діяльність і має своїм головним обов'язком утверджувати та забезпечувати права і свободи людини, тому ГУ Держгеокадастру в області зобов'язано відповідально ставитися до виконання своїх обов'язків та реалізації державної політики у визначених законодавством сферах управління.

Останнє зобов'язано діяти на засадах законності, керуючись у своїй діяльності Конституцією та законами України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України та іншими актами законодавства, а також органів виконавчої влади вищого рівня.

З огляду на викладене, звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на припинення незаконної діяльності органу виконавчої влади та зміцнення авторитету держави, а також відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників, оскільки прийняття незаконних рішень органами виконавчої влади рівновагу у соціально-економічних відносинах та негативно впливає на зміцнення їх авторитету у суспільстві.

Також, прокурором було зазначено про порушення економічних інтересів держави, оскільки при фактичній зміні цільового призначення вищевказаної земельної ділянки ОСОБА_1 ухилилась від відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва, чим державі спричинені збитки.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення на території області.

У зв'язку з вищевикладеним, враховуючи те, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є органом, уповноваженим державою на здійснення функцій щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення, у т.ч. щодо надання у власність, являється відповідачем у даній справі, а тому прокурор звернувся з цим позовом самостійно.

Окрім того, суспільний інтерес, який полягає у поверненні у розпорядження держави земельної ділянки, що є умовою реалізації функцій держави з забезпечення громадян правом власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, забезпечення рівності можливостей всіх громадян використати своє право на землю, дотримання порядку та зміни цільового призначення земельної ділянки, явно переважає приватний інтерес у неправомірному отриманні ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, яка свідомо порушуючи закон набула права власності на неї.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) також напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Ураховуючи, що земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності, а тому правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Судом встановлено, що земельною ділянкою державної власності Головне управління Держземагентства у Харківській області розпорядилось з порушенням вимог закону.

Враховуючи викладене, «суспільний», «публічний» інтерес також полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

За таких обставин виправданим є втручання держави у право власності ОСОБА_1, оскільки встановлено, що воно є законним, здійснюється з метою задоволення «суспільного» і «публічного» інтересу та є пропорційним визначеним цілям.

Посилання представника відповідача на сплив позовної давності у спірних правовідносинах, що є підставою відмови у задоволенні позовних вимог, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Прокурор пред'являючи позов, зазначав, що дізнався про порушення вимог чинного законодавства лише в січні 2018 року, тому позовні вимоги заявлені у межах позовної давності.

Ці доводи стороною відповідача не спростовані.

Доводи апеляційної скарги відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, на користь прокуратури Харківської області з Головного управління Держгеокадастру в Харківській області та ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 17620 гривень, по 8810 гривень з кожного,, з яких: 7048 грн. сплачені позивачем при подачі позову (а.с.1) та 10572 грн. за подачу апеляційної скарги (а.с.217).

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 липня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1, треті особи: Харківська обласна державна адміністрація, Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області про визнання недійсними наказу та свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки у власність держави - задовольнити.

Визнати недійсним наказ Головного управління Держземагенства в Харківській області № 2263-СГ від 23.09.2014 року про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (пасовища), площею 2,000 га кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області та скасувати його.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 06.10.2014 року.

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № 7231344 від 01.10.2014 року.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути державі земельну ділянку сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (пасовища), площею 2,0000 га, із кадастровий номером НОМЕР_1, яка знаходиться на території Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Харківській області та ОСОБА_1 судовий збір у сумі 17620 гривень, по 8810 гривень з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 грудня 2018 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко