Ухвала

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа №2-409/11

провадження №61-35116ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати

Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

Пророка В. В., Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця про повернення виконавчого листа та про визнання незаконним рішення головного державного виконавця про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сташків О. Б. (далі - держвиконавець Сташків О. Б.) від 22 червня 2017 року про повернення виконавчого листа

та незаконним рішення головного державного виконавця Рогатинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Кривеня І. С. (далі - держвиконавець Кривеня І. С.) від 04 вересня 2017 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Скарга мотивована тим, що на виконанні держвиконавця Сташків О. Б. перебувало виконавче провадження від 24 лютого 2016 року, відкрите на підставі заяви ОСОБА_4 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Рогатинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 боргу у сумі

102 523 грн. Виконавчий лист неодноразово пред'являвся до виконання.

Постановою держвиконавця Сташків О. Б. від 22 червня 2017 року виконавчий документ, у відповідності до пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто стягувачу ОСОБА_4

Згідно повідомлення від 04 вересня 2017 року держвиконавець Кривень І. С. повернув виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання через несплату авансового платежу.

ОСОБА_4 не погоджується з постановою про повернення виконавчого документа, вважає, що держвиконавець Сташків О. Б. не в повній мірі вжив заходів по примусовому виконанню виконавчого листа, а повторне пред'явлення виконавчого листа до виконання не є заявою про відкриття нового виконавчого провадження.

Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області

від 07 лютого 2018 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року, у задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що повернення виконавчого листа не свідчить про закінчення виконавчого провадження. Стягувач ОСОБА_4 звертався із заявою не про відкриття виконавчого провадження, а з заявою про відновлення виконавчого провадження. Чинним законодавством не передбачена сплата авансового платежу при відновленні виконавчого провадження.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що постановою держвиконавця від 24 лютого 2016 року за заявою стягувача ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Рогатинським районним судом Івано-Франківської областіпро стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 боргу у розмірі 102 523 грн.

У ході проведення виконавчих дій по виконанню наведеного вище виконавчого листа було проведено розшук майна боржника, здійснено неодноразові виїзди за місцем проживання боржника, зроблено інформаційні запити у відповідні органи, установи.

Постановою держвиконавця від 22 червня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Дана постанова в установленому законом порядку не скасована.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що держвиконавцем вжито всіх, передбачених законом заходів для примусового виконання судового рішення. Суд дійшов висновку, що

ОСОБА_4 не надав підтвердження про звільнення від сплати авансового внеску у порядку визначеному частиною другою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

У разі виконання рішення Європейського суду з прав людини авансовий внесок не сплачується.

Відповідно до пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положеннями статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або припинення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Встановивши, що постанова держвиконавця від 22 червня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_4 в установленому законом порядку не скасована, суд прийшов вірного висновку, що посилання ОСОБА_4 на те, що мало місце відновлення виконавчого провадження, а не його відкриття, є необґрунтованим. ОСОБА_4 не доведено підстав для звільнення його як стягувача від сплати авансового платежу.

Колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення постановлені відповідно до вимог закону, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою

Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Постановлені судові рішення, їх зміст і мотивування, а також доводи касаційної скарги, які по суті стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, свідчать про відсутність підстав вважати, що розгляд цієї справи в суді касаційної інстанції має значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки неправильного застосування норм права не встановлено.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись абзацом 3 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця про повернення виконавчого листа та про визнання незаконним рішення головного державного виконавця про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська