Справа № 2-186/11 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/783/3321/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника (адвоката) ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_2 ОСОБА_5 на рішення Кам'янка Бузького районного суду Львівської області від 22 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2009 року ВАТ "Західенерго" в особі Добротвірської ТЕС звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2,ОСОБА_6,ОСОБА_7 про стягнення заборгованості у сумі 3 178,95 грн.

25 травня 2016 року ПАТ «ДТЕК Західенерго» в особі відокремленого підрозділу "Добротвірська ТЕС" звернулось в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 9391,12 грн.

Ухвалою суду від 20.10.2016 року вказані вимоги обєднано в одне провадження (том 1, а.с. 112).

21 січня 2017 року позивач ПАТ "ДТЕК Західенерго" в особі відокремленого підрозділу "Добротвірська ТЕС" уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги у розмірі 20 551,60 грн. (том 2, а.с. 1-13).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що основним видом діяльності позивача є, зокрема, виробництво електричної та теплової енергії, обслуговування житлового фонду, надання житлово-комунальних послуг в смт. Добротвір. Квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачу, обліковує за собою заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, яка станом на грудень 2016 року становить 20 551,60 грн. ОСОБА_4 заборгованість не оплачена, чим порушуються його права.

Рішенням Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 22 березня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Відокремленого підрозділу "Добротвірської теплової електричної станції" Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги у розмірі 7 643, 74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Відокремленого підрозділу "Добротвірської теплової електричної станції" Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги у розмірі 6 966, 19 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Відокремленого підрозділу "Добротвірської теплової електричної станції" Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги у розмірі 5291,62 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Відокремленого підрозділу "Добротвірської теплової електричної станції" Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" суму сплаченого судового збору у розмірі 1429,00 грн. та 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а саме по 486,33 грн. з кожного.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки, з наданих позивачем копій установчих документів, положень про відокремлений підрозділ, вбачається, що позивачі не мали статусу юридичної особи та не могли бути виконавцями житлово-комунальних послуг. Звертає увагу, що будинок №7 по вул. Сагайдачного у смт. Добротвір, починаючи з 25.02.2010 року, перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Дрогобицької селищної ради. Балансоутримувачем вказаного будинку у відповідності до рішення виконавчого комітету від 25 лютого 2010 року №12 з 01 січня 2010 року є Добротвірське комунальне підприємство «Підприємство по обслуговуванню житла». Однак, жодних договорів на виконання житлово-комунальних послуг ні з ПАТ ДТЕК «Західенерго», ні з Відокремленим підрозділом ПАТ «Західенерго» Доротвірська теплова електрична станція балансоутримувач Добротвірське комунальне підприємство «Підприємство по обслуговуванню житла» не укладали, а тому позивач ПАТ ДТЕК «Західенерго» не має права на стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, які мали бути надані іншою юридичною особою. Окрім того, звертає увагу суду, що ОСОБА_2 жодних дій, які б свідчили про визнання ним боргу не вчиняв, а тому висновки суду про відсутність підстав про застосування до вимог позивача строку позовної давності не відповідають чинному законодавству.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних ПАТ «ДТЕК Західенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_4 щодо її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Колегія суддів приходить переконання, що дане рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 13.11.2009 року №662 у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають, зокрема, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8 з 22.03.2000р. (том 1, а.с. 14).

Копією будинкової книги на квартиру АДРЕСА_2 стверджується, що в такій зареєстрований ОСОБА_2 по даний час, ОСОБА_6 по 04.11.2016р., ОСОБА_7 по 17.11.2016р., ОСОБА_8 по 31.08.2016р. (том 2, а.с. 198-200).

Як вбачається з листа виконавчого комітету Добротвірської селищної ради від 06.02.2017 року №58/02011 балансоутримувачем будинку №7 по вул. Сагайдачного у смт. Добротвір з 01.01.2010 року є Добротвірське комунальне підприємство "Підприємство по обслуговуванню житла", а до цього моменту такий будинок перебував на балансі Добротвірської теплової станції (том 2, а.с. 168).

Рішенням виконавчого комітету Добротвірської селищної ради від 25.02.2010р. №12 вирішено затвердити акт приймання-передачі від 28.12.2009р. 108-квартирного житлового будинку №7 по вул. Сагайдачного загальною площею 8501,0 кв.м. у комунальну власність територіальної громади с. Добротвір (том 2, а.с. 164).

Будинок №7 по вул. Сагайдачного у смт. Добротвір починаючи із 25.02.2010р. перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Добротвірської селищної ради, що стверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.04.2010р. (том 2, а.с. 163).

Відтак, судом встановлено, що до 25.02.2010р. будинок №7 по вул. Сагайдачного у смт. Добротвір був на балансі ВАТ "Західенерго" та в подальшому був переданий на баланс територіальної громади смт. Добротвір.

Із розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по АДРЕСА_3 вбачається, що до 2010р. здійснювались нарахування по квартплаті та опаленню, а з 2010 року лише здійснювалось нарахування за опалення (том 1, а.с. 119-122).

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року №630.

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що нарахування квартплати до 2010 року на будинок №7 по вул. Сагайдачного є правомірним, так як балансоутримувач ВАТ "Західенерго" відповідно до ст. 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" утримував його, забезпечував його управління та належну експлуатацію, ремонт тощо.

Крім того, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Добротвірської селищної ради від 25.02.2010р. №6 вирішено визначити Добротвірську ТЕС ВАТ "Західенерго" виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання у житловому фонді, розташованому на території селища Добротвір (том 2, а.с. 166).

За змістом ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Як вбачається із розрахунку заборгованості (том 1, а.с. 119-122, том 2, а.с. 14), за період з 2010р. по кінець 2016 р. позивач здійснював нарахування відповідачам виключно за надання послуг з опалення (теплопостачання).

Таке нарахування здійснювалось на підставі тарифів, які затверджувались у встановленому законом порядку, а саме, рішеннями виконавчого комітету Добротвірської селищної ради від 08.09.2011р. №109 та від 06.12.2011р. №157 (том 2, а.с. 15, 20).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачам, останні такими послугами користувалися, не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що надані послуги слід оплачувати.

Разом з тим, судом вірно встановлено, що відповідачем не доведено факт припинення теплопостачання у квартирі відповідача у визначений законом спосіб.

Крім того, як вбачається з акту перевірки житлової квартири АДРЕСА_4, в квартирі ОСОБА_2 система центрального опалення (стояки та розвідні труби) теплоізольовані, радіатори опалення (батареї) перекриті запірною арматурою від центрального теплоносія, регулятор зафіксовано у положенні "нуль". Ознак порушення циркуляції теплопостачання теплоносія у 9-ти поверховому житловому будинку №7 комісія встановити не може (том 2, а.с. 116). Також, у акті від 02.12.2016р. зокрема зазначено, що представники ПАТ "ДТЕК Західенерго" відмовилися опломбовувати перекриту і зафіксовану наглухо запірну арматуру на батареях (том 2, а.с. 202). З квитанції до прибуткового касового ордера №548 від 19.04.2000р. вбачається, що на такій міститься запис "опломб. хол. і гар. в/р і газу двадцять грн." (том 2, а.с. 201).

Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Пунктом 25 цієї Постанови визначено, що самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4 ).

Зважаючи на наведене вірним є висновок суду, що відповідач не здійснив відключення своєї квартири від системи теплопостачання у спосіб визначений законодавством України, а відтак таке фактичне припинення теплопостачання шляхом монтування запірної арматури є самовільним та не звільняє від обовязку оплачувати послуги з теплопостачання.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що незважаючи на сам факт відсутності підписаного між сторонами договору з надання послуг по теплопостачанню, відповідачі несуть обовязок з оплати таких послуг, так як такі фактично надавались позивачем та споживались відповідачем.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на відсутність у позивача ліцензії протягом певного періоду, то судом вірно враховано, що відсутність протягом певного періоду ліцензії у позивача не виключає обовязку відповідачів оплачувати отримані послуги з теплопостачання. Окрім того, сам факт певної законодавчої неузгодженості системи ліцензування, не може мати наслідком відсутність обовязку споживача послуг здійснювати оплату за отримані послуги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності є безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є сума боргу за період з 01.01.2005р. по 31.12.2016р. Позивач звернувся до суду із позовною заявою 17.12.2009р. заочне рішення по якій було в подальшому скасовано, а такі вимоги обєднано зі справою, позовна заява по якій подана 25.06.2016р.

Крім того, із розрахунку заборгованості (том 1, а.с. 119-122) вбачається, що сума боргу за нараховані житлово-комунальні послуги була оплаченою в 2005, 2006 та 2009 роках частково, що підтверджується копіями квитанцій про оплату боргу на суму 150 грн.,18,26 грн., та 500 грн.

Відтак, суд прийшов до правильного висновку , що оскільки строк позовної давності у спірних правовідносинах переривався вчиненням дій, що свідчать про визнання боргу його частковою оплатою, то позивач в межах строку позовної давності звернувся до суду 17.12.2009р. а тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зібраними доказами стверджується факт отримання наданих позивачем послуг, відповідачі частково сплачували кошти за надані послуги, а також, що відповідачами не надано іншого розрахунку заборгованості чи доказів відсутності такої.

Висновки суду відповідають положенням закону та дослідженим доказам.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Кам'янка Бузького районного суду Львівської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 1604 грн. 90 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.07.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_9