Номер провадження: 22-ц/785/3639/18
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.02.2018 року м. Одеса

Суддя судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області Цюра Т.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28 березня 2916 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Заочним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 280953 грн., 10 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 462 328,11 грн., три процента річних за порушення грошового зобов'язання в розмірі 6219,25 грн., судові витрати в розмірі 6090,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, 02.02.2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, прихожу до висновку, що подана апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду апеляційним судом і підлягає поверненню апелянту, оскільки подана передчасно з порушенням спеціального процесуального порядку оскарження заочного рішення суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» визначено, що відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення. В іншому випадку апеляційний суд відмовляє в прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення. Вирішуючи питання про можливість апеляційного оскарження в загальному порядку рішення, яке визначене судом як заочне, судам необхідно враховувати, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Тому особи, які оскаржують таке рішення, мають враховувати, що рішення, яке визначене судом як заочне, повинне оскаржуватися в порядку, встановленому для оскарження заочних рішень.

Матеріалами справи встановлено, що 28.03.2016 року Суворовським районним судом м. Одеси по справі ухвалено заочне рішення, текст рішення визначає, що розгляд справи був проведений в заочному порядку, при ухвалені рішення суд посилався на ст.ст.224-227 ЦПК України, якими передбачений порядок заочного розгляду справи, резолютивна частина рішення має роз'яснення про строки та порядок перегляду заочного рішення суду (а.с.52-53).

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час подання апеляційної скарги) та статей 287, 288 діючого ЦПК України, оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення.

Проте, матеріали справи не містять рішення суду першої інстанції про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення або ухваленого повторного заочного рішення.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини слід брати до уваги те, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

Також згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заочне рішення Суворовського районного суду м.Одеси було постановлено ще 28 березня 2016 року, тобто справа слухається тривалий час, а заочне рішення неодноразово оскаржувалось відповідачем ОСОБА_4 без передбаченої ЦПК України процедури перегляду заочного рішення суду.

Так, відповідач ОСОБА_4, вперше подала апеляційну скаргу на вказане заочне рішення суду ще 14 вересня 2016 року (Том 1: а.с. 62-63), яка ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2016 була повернута скаржнику для вирішення питання про перегляд заочного рішення судом першої інстанції (Том 1: а.с. 88-89).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 потім ще неодноразово оскаржувала зазначене заочне рішення суду в апеляційному порядку (Том1: а.с.135-137, 164-167, 220-223), але зазначені скарги поверталися апеляційним судом з підстав недотримання порядку перегляду заочного рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 28 березня 2016 року. На цей час зазначені ухвали Апеляційного суду Одеської області не оскаржені, не скасовані та є чинними. При цьому і в ухвалі суду першої інстанції і апеляційної інстанції роз'яснювалось ОСОБА_4 порядок оскарження заочного рішення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 не зацікавлена в розгляді справи по суті, а її дії спрямовані на затягування процесу виконання рішення суду.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За таких обставин, вбачається, що ОСОБА_4 зловживає своїми процесуальними правами, оскільки має за мету не реальне оскарження заочного рішення суду (про що свідчить неодноразова подача однакових за обгрунтуванням апеляційних скарг та заяв), а затягування процесу виконання судового рішення про стягнення боргу, тому необхідно відмовити у прийнятті апеляційної скарги та повернути апеляційну скаргу для виконання вимог процесуального закону, пов'язаних з розглядом заочних рішень суду.

Керуючись ст.ст. 287, 357 ЦПК України,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.03.2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - повернути

Роз'яснити апелянту, що тільки у разі залишення його письмової заяви про перегляд вказаного заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України (ст. 287 ч.4 ЦПК України).

Цивільну справу повернути до Суворовського районного суду м.Одеси.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя апеляційного суду

Одеської області: Т.В. Цюра