Справа №442/8542/17
Провадження №2/442/508/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Лютик Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

06.12.2017 року, ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: виділити у власність їй ? частину квартири АДРЕСА_1; виділити їй у власність ? частину автомобіля та ? частину гаражу.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона (ОСОБА_1М.) перебувала у шлюбі з ОСОБА_2

В період шлюбу ними набуто спірне майно - квартиру АДРЕСА_2, яка складається з трьох кімнат загальною площею 44,4 кв.м., автомобіль НОМЕР_1 та гараж на автомобіль.

Квартира АДРЕСА_3 являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, її власністю та власністю чоловіка, а тому керуючись вимогами ст..ст. 60, 70, 69-72 СК України, вирішила звернутися в суд з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві просить їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення позову, покликаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки позивачем взагалі не вказано, який автомобіль (марка) та гараж (місце знаходження) потрібно ділити, не додано жодного правовстановлюючого документу.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Із досліджених матеріалів справи вбачається, що сторони по справі 03.02.1996 року уклали шлюб. (а.с.7)

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на те, що за час шлюбу ними, придбано квартиру, автомобіль та гараж.

Однак, як вбачається з матеріалів справи: Виконавчим комітетом Стебницької міської ради народних депутатів, 14.06.2005 року ОСОБА_2, видано ордер № 2015-П, на право зайняття 3-ох кімнат, загальною площею 44,4 кв.м., № 34 в будинку № 5а по вул..Січових Стрільців, в м.Стебнику. Даний ордер видано на підставі рішення виконкому Стебницької міської ОСОБА_3 народних депутатів № 134 від 09.06.2005 року (а.с. 5), з чого слідує, що спірна квартира не знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, а щодо придбаного автомобіля та гаража, то суду взагалі не надано жодних доказів.

З огляду на наведене вище, суд критично ставиться до доводів позивача щодо обґрунтування позовних вимог та не дає їм віри, оскільки, такі доводи ґрунтуються лише на голослівних припущеннях.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, у зв»язку з чим не заслуговують на увагу.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів - із поданих позивачем доказів, не вбачається яке саме його право порушено.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 263, 265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя ___________________ О.В. Крамар