Справа № 369/9085/17 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/423/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 18 28.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П., розглянувши в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_4 про визнання договору про пайову участь укладеним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області (далі - Крюківщинська сільська рада) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила визнати договір № 6 ДФІ про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина між виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради та ОСОБА_4 укладеним у запропонованій редакції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем здійснено будівництво садового будинку, площею 599 кв. м, та господарських будівель і споруд в СЖК «Удачний» по АДРЕСА_1 відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка була зареєстрована 23 вересня 2015 року Департаментом ДАБІ у Київській області за № КС 07.

Позивачем було підготовлено проект договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина на виконання приписів контролюючих органів, рішення сільської ради, статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та направлено на адресу відповідача. У супровідному листі до договору зазначалось, що підписаний договір підлягає поверненню протягом трьох робочих днів.

Проте належним чином оформлений договір ОСОБА_4 повернуто не було, будь-якої відповіді від нього не надійшло, що свідчить про не укладення із сільською радою договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села та порушення її прав та інтересів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Крюківщинська сільська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги, що діючим законодавством встановлено обов'язок замовника будівництва прийняти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, а запропонована до підписання редакція договору відповідає встановленим вимогам. Норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є імперативними та визначають обов'язок відповідача укласти спірний договір, при цьому факт здачі об'єкта будівництва в експлуатацію не звільняє останнього від обов'язку його укладення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість. Вказує на те, що законом встановлено обов'язок замовника будівництва укласти договір про пайову участь не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Кошти внеску пайової участі також сплачуються до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Оскільки граничний термін для укладення такого виду договору сплив, а чинне законодавство не передбачає можливості продовження чи відновлення цього терміну, то орган місцевого самоврядування не має підстав вимагати укладення такого договору.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що на виконання положень статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» рішенням Крюківщинської сільської ради № 11 від 16 вересня 2011 року затверджено Порядок визначення розміру пайової участі (внеску) замовників будівництва, його залучення та використання на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина (далі - Порядок); затверджено Типовий договір про пайову участь (внесок) замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина; а також встановлено розміри пайової участі замовника, зокрема 4 % загальної кошторисної вартості об'єкта будівництва понад 300 кв. м., розташованих на відповідних земельних ділянках.

23 вересня 2015 року Департаментом ДАБІ у Київській області за № КС 07 була зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації, відповідно до якої ОСОБА_4 здійснив будівництво садового будинку, площею 599 кв. м, та господарських будівель і споруд в СЖК «Удачний» по АДРЕСА_1.

Рішенням Крюківщинської сільської ради № 10 від 7 липня 2016 року затверджено норматив для одиниці створеної потужності об'єктів будівництва с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області для розрахунків обсягів пайової участі забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури с. Крюківщина у розмірі 4500 грн. в розрахунку на 1 кв. м загальної площі об'єктів будівництва.

Рішенням Крюківщинської сільської ради № 2/8 від 27 липня 2017 року ОСОБА_4 залучено до пайової шляхом укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина. Визначено ОСОБА_4 за будівництво садового будинку та господарчих споруд в АДРЕСА_1, загальною площею об'єкта будівництва - 599 кв. м, величину пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в розмірі 107 820 грн. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту ОСОБА_4 сплатити в місячний термін з дати підписання договору пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було підготовлено проект договору № 6 ДФІ (2 примірники) про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина та направлено на адресу відповідача. У супровідному листі до договору зазначалось, що підписаний договір підлягає поверненню протягом трьох робочих днів.

На даний час договір пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4 не укладено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків, дійшов висновку про недоведеність того, що відповідач ухиляється від укладення договору або не повертає позивачу типового договору про пайову участь.

Однак із таким висновком погодитися не можна.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно зі статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті, перелік яких є вичерпним.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта для нежитлових будівель та споруд.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об'єкта, з техніко-економічними показниками.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Порядок, затверджений рішенням Крюківщинської сільської ради № 11 від 16 вересня 2011 року, покладає на замовника будівництва обов'язок звернутися із заявою до сільської ради про укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крюківщина.

У розділі ІІ Порядку встановлено, що замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування в населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури c. Крюківщина, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком. Пайова участь (внесок) полягає у відрахуванні замовником до сільського бюджету коштів для забезпечення створення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури c. Крюківщина. Пайовий внесок сплачується замовником будівництва на підставі відповідного договору, укладеного між ним та виконкомом сільської ради та з врахуванням норми статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Розмір коштів, які замовник повинен перерахувати на пайову участь на підставі договору, встановлюється в межах визначеного відсотку від загальної кошторисної вартості будівництва, а саме 4 % загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею понад 300 кв. м, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках. Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації сільською радою при зверненні замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість об'єкта будівництва, з техніко-економічними показниками.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на замовника забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті покладено зобов'язання взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури на підставі договору про пайову участь між замовником та органом місцевого самоврядування, укладення якого є обов'язковим.

Водночас Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (частина четверта статті 40) встановлено вичерпний перелік об'єктів, у разі будівництва яких замовник не залучається до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Аналогічні положення закріплено й у Порядку, частина 5 розділу І якого не передбачає винятку щодо звільнення відповідача як замовника будівництва від обов'язку пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вимоги чинного законодавства, не визначив належним чином характеру спірних правовідносин, у межах наданих йому процесуальним законом повноважень не встановив обставин, що формують зміст правовідносин та мають значення для правильного вирішення спору й безпосередньо впливають на висновок суду про наявність або відсутність підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, пропозицій про прийняття або неприйняття умов договору про пайову участь від ОСОБА_4 позивачеві не надійшло.

Так, ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

У той же час статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин пайової участі у сфері містобудівної діяльності здійснюються виключно на договірних засадах.

Отже, чинне законодавство визначає обов'язок замовника на укладення договору, а форма та зміст (умови) типового договору затверджені рішенням Крюківщинської сільської ради.

Суд не звернув уваги на те, що позивач, право якого порушено зволіканням ОСОБА_4 укласти договір, обов'язковість якого встановлена нормативно-правовим актом, вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

За положенням статті 4 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Незважаючи на те, що серед способів захисту, передбачених статтею 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом визнання відповідного договору укладеним, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Посилання відповідача на сплив граничного терміну для укладення такого виду договору є помилковим, оскільки строк, визначений законом для укладення договору пайової участі, - протягом 15 днів із дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, - встановлено саме для добровільного виконання стороною зазначеного обов'язку, отже невиконання такого зобов'язання свідчить про порушення замовником свого обов'язку, встановленого законом, і не звільняє останнього від укладення договору, адже невиконання замовником обов'язку, передбаченого законом, не може надавати йому переваг перед замовником, який виконав обов'язок.

За таких обставин коли укладення договору про пайову участь між сторонами в силу прямої вказівки закону є обов'язком для відповідача, від виконання якого він ухиляється, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не може вважатися таким, що відповідає матеріалам справи, воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і у відповідності до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до статтей 141, 382 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог з відповідача стягуються документально підтвердженні судові витрати, понесені позивачем, а саме 1 600,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 760,00 грн. - за подання апеляційної скарги, а всього - 3 360, 00 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до ОСОБА_4 про визнання договору про пайову участь укладеним задовольнити.

Визнати договір № 6 ДФІ про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Крюківщина між виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та ОСОБА_4 укладеним у запропонованій Крюківщинською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області редакції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області сплачений судовий збір в розмірі 3 360, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

Л.П. Сушко