АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 796/140/2018

Справа №6/796/90/2018

04 липня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Желепи О.В.

при секретарі: Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року

в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди),-

В С Т А Н О В И В:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду міста Києва із заявою в якій просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року у справі за позовом ТОВ ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).

В обґрунтування своєї заяви посилався на те, що між ним та ТОВ «МПК» укладено договір №2 від 17 липня 2017 року про отримання товарів в системі «ПлатиПізнішеТМ».

Вказував, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року задоволено позов ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» заборгованість за основним зобов'язанням у розмірі 29511 грн. 11 коп. та неустойки у розмірі 16231 грн. 11 коп., а всього 45742 грн. 22 коп., а також вирішено питання по стягненню судового (третейського) збору.

В обґрунтування підстав скасування рішення третейського суду, зокрема зазначав, що третейський суд дійшов до необґрунтованого висновку про те, що дана справа підвідомча третейському суду, оскільки вищевказана справа є справою про захист прав споживачів, яка виключена з компетенції третейського суду.

Заявник у судовому засіданні підтримав свою заяву про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг», просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року у повному обсязі.

Представник ТзОВ «ФК «Фангарант Груп» проти задоволення заяви заперечував. Надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що не погоджується з доводами, викладеними в заяві ОСОБА_2, а рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» вважає законним та обґрунтованим. Посилався на те, що у спірних правовідносинах позивач не є споживачем, оскільки звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання боржником умов договору, а тому цей спір підвідомчий третейському суду. Вказував на те, що правовідносини із договорів виникають між сторонами договору, правовідносини щодо захисту прав споживачів виникають між споживачем та органом, що уповноважений захищати права споживачів. Зазначав, що ТОВ «ФК «Фангарант Груп» є фінансовою установою згідно законодавства України на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №450 від 12.12.2013 року та Ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг з факторингу (Розпорядження Нацкомфінпослуг №455) та має право на законних підставах надавати фінансові послуги з факторингу. Послуги щодо надання споживчих кредитів потребують отримання окремого виду ліцензії на право зайняття даним видом діяльності. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №450 від 12.12.2013 року та зазначеної вище Ліцензії позивач взагалі немає права займатись даним видом діяльності. Тому правовідносини, які склались між позивачем та заявником не підпадають під визначення кредитних правовідносин. Споживачем фінансових послуг, що надаються позивачем у даному конкретному випадку є постачальник (ТОВ «МПК»), на рахунок якого позивачем перераховувались грошові кошти як факторингове фінансування. Відповідно до наданих до позову документів, позивачем не надавались заявнику грошові кошти на поточні потреби. Право грошової вимоги до заявника позивачу було відступлено на підставі договору факторингу. Заявник не може розглядатись як споживач фінансових послуг, у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому посилання заявника в своїй заяві про скасування рішення на те, що спір непідсудний Третейському суду є безпідставним. Позивач вважає доведеним факт отримання заявником товарів за договором. Не викликає сумніву і факт несплати заявником позивачу платежів в зазначеній позивачем сумі. Наданий позивачем розрахунок заборгованості заявником не оспорено, належних доказів, що встановлюють недійсність заявлених позивачем вимог та/або іншого розрахунку Третейському суду не було надано.

В судове засідання учасники справи не з'явились. Ппро розгляд справи повідомлялись належним чином.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_2 та ТОВ «МПК» укладено договір №2 від 17 липня 2017 року про отримання товарів в системі «ПлатиПізнішеТМ» (а.с. 13).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року задоволено позов ТОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди) (а.с. 5-12).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» заборгованість за основним зобов'язанням у розмірі 29511 грн. 11 коп. та неустойки у розмірі 16231 грн. 11 коп., а всього 45742 грн. 22 коп., а також вирішено питання по стягненню судового (третейського) збору.

Пунктом 1 ч.2 ст.458 ЦПК України визначено, що рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03 лютого 2011 року зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач це - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Зі змісту договору №2 від 17 липня 2017 року про отримання товарів в системі «ПлатиПізнішеТМ», укладеного між ТОВ «МПК» (постачальник) та ОСОБА_2 (клієнт), вбачається, що видом договору є забезпечення надання товарів (послуг) клієнту, а отже у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_2 є споживачем отриманих послуг.

А тому, суд вважає, що заява про скасування Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року є такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконанням зобов'язань по споживчому договору та на момент винесення рішення третейського суду від 09 березня 2018 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Крім того, ст. 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Отже, обов'язковою умовою для розгляду справи третейським судом є наявність між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Проте, досліджуючи укладений між ТОВ «МПК» та ОСОБА_2 договір №2 від 17 липня 2017 року про отримання товарів в системі «ПлатиПізнішеТМ» апеляційний суд встановив, що відповідно до пункту 12.5 передбачено, що будь-який спір, що виникає щодо цього договору, або у зв'язку з ним, окрім спорів щодо захисту прав споживачів, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого третейського суду при асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг». Спори щодо захисту прав споживачів вирішуються в судах загальної юрисдикції згідно чинного законодавства.

Предметом спору, який розглядався третейським судом є стягнення заборгованості зі споживача за договором про придбання ним товару у лізинг. Тобто спір виник з приводу виконання договору за яким відповідач є споживачем послуг.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України &quщо;Про третейські суду&q?ів;, незважаючи на наявність третейського застереження, спори за такими договорами, як під час їх укладення так і під час їх виконання, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим законом виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів.

З огляду на те, що в третейській угоді містилось застереження про неможливість розгляду спору щодо захисту прав споживачів, заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Щодо посилань ТзОВ «ФК «Фангарант Груп» про те, що дана справа підвідомча третейському суду, апеляційний суд виходить з такого:

Згідно з положеннями п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

За договором № 2 про отримання товарів в системі «ПлатиПізнішеТМ» від 17 липня 2017 року, укладеним між ТОВ «МПК» та ОСОБА_2, останній є покупцем товару (шини автомобільної 315/70 R22.5 KORMORAN ROADS D TL 150 у кількості 4 штук), а тому є споживачем.

Та обставина, що за договором, кошти ОСОБА_2 зобов'язаний був сплачувати ТзОВ &q?ОВ;ФК &quта;Фангарант Груп&que=;, до якої перейшло право вимоги, не змінює його статусу, як споживача.

Виходячи з суб'єктного складу сторін та характеру спірних правовідносин, що були предметом розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» за позовом ТзОВ «ФК «Фангарант Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди), даний спір не підвідомчий третейському суду.

Незалежно від предмету та підстав позову та незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду, на правовідносини, що виникають з договору про отримання товарів у лізинг поширюється дія Закону України &q?о ;Про захист прав споживачів&qu-s;.

Апеляційний суд не приймає посилання представника ТзОВ «ФК «Фангарант Груп» про те, що заявник не може розглядатись як споживач фінансових послуг, у цих правовідносинах і на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки споживачем фінансових послуг, що надаються позивачем у даному конкретному випадку є постачальник (ТОВ «МПК»), на рахунок якого позивачем перераховувались грошові кошти як факторингове фінансування, а право грошової вимоги до заявника позивачу було відступлено на підставі договору факторингу, тому, що ОСОБА_2 будучи фізичною особою уклав договір на купівлю автомобільних шин, тобто є споживачем в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а той факт, що право грошової вимоги до заявника позивачу було відступлено на підставі договору факторингу, не змінює суті правовідносин в яких перебуває ОСОБА_2 Та обставина, що в зобов'язаннях, які на себе брав ОСОБА_2 змінився кредитор, внаслідок відступлення права вимоги, не впливає на його статус , як споживача та відповідно на регулювання правовідносин, в яких він перебуває Законом України &q?нс;Про захист прав споживачів&q?ва;.

Керуючись ст.ст. 23, 457, 458 , 460 суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди)- задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 09 березня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про отримання товарів на умовах лізингу (оренди).

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест ухвали складено 04 липня 2018 року.

Головуючий суддя О.В. Желепа