14 березня 2018 року
справа № 495/4516/15-ц
провадження № 61-410 св 17
судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
1. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П., залишив без задоволення касаційну скаргу малого підприємства «Аліса», а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2017 року - без змін.
2. В цій справі суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду, в основу яких покладено висновки про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваних договорів дарування та недоведеність порушення цими правочинами прав чи законних інтересів позивача.
3. Водночас не можна погодитися в висновками суду касаційної інстанції про недоведеність позивачем порушення його прав як титульного володільця або користувача спірного майна, а відтак і недоведеність права на оспорювання правочинів, як заінтересованою особою, стороною яких він не є, з огляду на таке.
4. Обставини справи
5. Рішенням Виконавчого комітету Затоківської селищної ради депутатів трудящих міста Білгород-Дністровського від 03 грудня 1979 року Тираспольському монтажному управлінню Треста «Молделектромонтаж» було виділено земельну ділянку площею 6891 кв.м. строком до 01 жовтня 1980 року, для використання під базу відпочинку. На вказаній земельній ділянці Тираспольським монтажним управлінням Треста "Молделектромонтаж» було збудовано базу відпочинку. Актом державної приймальної комісії від 20 липня 1981 року вказана база відпочинку була прийнята в експлуатацію. Відповідно до даного акту, будівництво бази відпочинку здійснювалось власними силами ТМУ Треста «Молделектромонтаж» в період з травня 1979 року по лютий 1980 року, а збір та встановлення будиночків відбулось у 1981 році.
6. Листом від 20.12.1983р. №39-8616 Монтажспецбуд РСР звернувся до Ради Міністрів УРСР з проханням закріпити земельну ділянку за трестом «Молделектромонтаж» з метою створення умов для відпочинку працюючих, де було зазначено, що база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» була збудована та введена в експлуатацію. Листом від 21.02.1984р. №22-439/ заступником голови Ради Міністрів України УРСР погоджено її тимчасову експлуатацію.
7. 2 вересня 1990 року на II Надзвичайному З'їзді депутатів усіх рівнів Придністров'я, що відбувся в Тирасполі, була проголошена Придністровська Молдавська Радянська Соціалістична Республіка (ПМРСР) як радянська республіка в складі СРСР. 25 серпня 1991 року Верховна Рада ПМРСР прийняла «Декларацію про незалежність ПМРСР». 5 листопада 1991 року, у зв'язку з розпадом СРСР, ПМРСР перейменована в Придністровську Молдавську Республіку. Таким чином Тираспольське монтажне управління Треста «Молделектромонтаж» опинилося на території невизнаної Придністровську Молдавську Республіку (далі - ПМР).
8. Згідно із статтею 16 Закону Республіки Молдова № 764 від 27 грудня 2001 року «Про адміністративно-територіальний устрій Республіки Молдова» та додатку №5 цього закону до складу адміністративно-територіальних одиниць лівобережжя Дністра, яким можуть бути надані особливі форми та умови автономії, входять 147 населених пунктів, зокрема 1 муніципалітет - місто Тирасполь. Відповідно до статті 3 Закону Республіки Молдова № 173 від 22 липня 2005 року «Про основні положення правового статусу населених пунктів лівобережжя Дністра (Придністров'я)» у складі Республіки Молдова засновується автономно-територіальне утворення з особливим правовим статусом - Придністров'я. Стаття 8 згаданого Закону визначає, що Придністров'я в інтересах всього населення самостійно вирішує питання правового, економічного і соціального розвитку, віднесені до його відання Конституцією та іншими законами Республіки Молдова і законодавством Придністров'я.
9. Згідно Свідоцтва про державну перереєстрацію №2233 "А" від 28 лютого 1994 року Тираспольське монтажне управління Треста «Молделектромонтаж» було перереєстроване на Державне унітарне підприємство Тираспольське монтажне управління «Молделектромонтаж» за адресою: 278000, м. Тирасполь, вул. Монтажників, 2.
10. 01 січня 1998 року між Затоківською селищною радою та Тираспольським електромонтажним управлінням (база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1») був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 12 770 кв.м., строком на 1 рік, для обслуговування закладу відпочинку бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».
11. 28 грудня 1998 року Тираспольське монтажне управління «Молделелектромонтаж» та Мале підприємство «Аліса» (далі - МП «Аліса», позивач) уклали договір про передачу в оренду бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» в смт Затока, що знаходиться на балансі ТМУ «МЕМ», МП «Аліса». 30 грудня 1998 року зазначений договір затверджений головою комітету по будівництву ПМР, та 11 січня 1999 року погоджений головою комітету з управління майном ПМР. Пунктом 1.2 строк дії договору оренди встановлений до 31 грудня 2003 року. Пунктом 4.6. загаданого договору передбачено, що після припинення строку дію договору, майно, що залишиться після завершення розрахунків, виконання зобов'язань перед бюджетом, банками та ін. кредиторами, передається Орендодавцю в розмірі залишкової вартості, або продовжуються строк дії договору.
12. На підстав зазначеного договору оренди бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» 25 лютого 2000 року ТМУ «Молделектромонтаж» звернулося до Одеського обласного земельно-кадастрового центру та до голови Затоківської селищної ради з клопотанням №01/75 про оформлення технічної документації земельної ділянки бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» на МП «Аліса» строком на 10 років.
13. 22 серпня 2001 року на підставі договору оренди земельної ділянки Затоківська селищна рада передала МП «Аліса» у тимчасове довгострокове користування на умовах оренди терміном десять років земельну ділянку загальною площею 0,7499 га, в тому числі під розміщення бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» - площею 0,6914 га. 31 серпня 2001 року договір зареєстрований у Міському відділі земельних ресурсів Держкомзему України міста Білгород-Дністровський Одеської області, та 04 вересня 2001 року у Затоківській селищній раді.
14. 23 липня 2002 р. між ДУП ТМУ «Молделектромонтаж» та МП «Аліса» укладено додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2012 року.
15. Наказом від 18 жовтня 2004 року № 2176 «Про правовий статус майна бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_1)» Фонд державного майна України, посилаючись на Закон України від 12 липня 2001 року № 2666-III «Про ратифікацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності та Протоколу між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Молдова про внесення змін до Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 11 серпня 1994 року» та відповідно до наданих молдавською стороною документів щодо врегулювання права власності на майно бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_1), затвердив висновки (додані до наказу) про те, що відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України» від 10 вересня 1991 року № 1540-XII та статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 11 серпня 1994 року (із змінами внесеними Протоколом від 27 квітня 1999 року) майно бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_1) є державною власністю України. Пунктом 2 вказаного Наказу Департаменту спільних підприємств, міждержавних майнових відносин та власності за кордоном, з метою забезпечення ефективного використання державного майна, наказано створити на базі майна бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» господарське товариство.
16. Рішенням виконавчого комітету Затоківської селищної ради №569 від 16 листопада 2007 року базі відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» була присвоєна юридична адреса: АДРЕСА_1.
17. 20 квітня 2010 року Комунальне підприємство «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на громадський будинок літ «Б» Адміністративна будівля АДРЕСА_1, схематичний план розташування будівель та споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1, база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», з додатками, згідно яких адміністративна будівля літ «Б» АДРЕСА_1 площею 154,4 кв.м входить до складу бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1».
18. 29 червня 2011 року МП «Аліса» звернулось із заявою до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради про продовження дії договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,7499 га під розміщення бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" до 31 грудня 2012 року, додавши до заяви певний перелік документів.
19. Листом від 15 серпня 2011 р. за вих. № 1561/01-29/1 Затоківська селищна рада повідомила МП «Аліса» про результати розгляду заяви останнього щодо продовження терміну дії вищевказаного договору, зазначивши, що це питання не знайшло підтримки, оскільки ненадана згода орендодавця на продовження договору оренди земельної ділянки до 31 грудня 2012 року.
20. 23 серпня 2011 року Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області було прийнято рішення №481 про припинення договору оренди земельної ділянки укладеного між Затоківською селищною радою та МП «Аліса», відповідно до якого Затоківська селищна рада вирішила припинити договір оренди земельної ділянки від 22 серпня 2011 року у зв'язку із закінченням терміну на який його було укладено (п.1 рішення) та зобов'язало МП «Аліса» в місячний термін повернути земельну ділянку, згідно з п. 1 рішення Затоківській селищній раді в належному стані за актом прийому-передачі.
21. Листом № 01-26/11-5133 від 01 вересня 2011 року Міністерство економіки ПМР повідомило, що враховуючи продовження строку дії договору оренди майнового комплексу бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» до 31 грудня 2012 року Міністерство вважає за можливе продовжити до вказаного терміну і договір оренди земельної ділянки під обслуговування вищевказаної бази відпочинку.
22. 03 жовтня 2011 року Міністерство економіки ПМР та МП «Аліса» уклали договір купівлі-продажу №11-03 майна закордоном, що знаходиться на балансі ДУП Монтажне управління «Молделелектромонтаж» (м. Тирасполь, вул. Монтажників, 7), розташованого за адресою АДРЕСА_1, база відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», за яким Позивач придбавав зазначену базу відпочинку (далі - договір купівлі-продажу майна бази відпочинку). 04 листопада 2011 року сторони підписали акт приймання-передачі майна за договором.
23. Рішенням господарського суду Одеської області від 02 грудня 2011 року у справі № 5/17-4110-2011, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 12 червня 2012 року, за позовом Затоківської сільської ради позивача зобов'язано звільнити та повернути за актом приймання передачі земельну ділянку, передану відповідно до договору оренди земельної ділянки від 22 серпня 2011 року.
24. У постанові Вищий господарський суд України серед іншого погодився з висновками суду апеляційної інстанції (який скасовував рішення суду першої інстанції), що МП «Аліса» володіє орендованим спірним майном на законних підставах і термін користування цим майном не закінчився, однак зазначив, що суд апеляційної інстанції помилково не застосував норми статей 31 та 34 Закону України «Про оренду землі», оскільки рішенням XIII сесії VI скликання від 23 серпня 2011 року № 481 Затоківської селищної ради про припинення договірних правовідносин з МП «Аліса» у зв'язку із закінченням терміну договору оренди землі і зобов'язання орендаря землі повернути земельну ділянку селищній раді за актом прийому-передачі не оскаржене і в установленому порядку недійсним не визнане з тих підстав, що воно порушує права МП «Аліса».
25. 12 вересня 2012 року позивач звернувся до Затоківської сільської ради з заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки під спірним майном та 11 червня 2013 року - з заявою про укладення угоди користування землею та заявою про надання згоди на розробку проекту землеустрою.
26. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у складі судді Матяш Т. Л. від 02 вересня 2014 року у справі №495/3285/14-ц визнана мирова угода, укладена між ОСОБА_6 та ОСОБА_7. За ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7, відповідач-1) визнане право власності на «адміністративну будівлю літ. «А», яка розташована за адресою АДРЕСА_1. Загальною площеюь 154,4 кв.м» (далі - спірне майно).
27. 12 вересня 2014 року відповідач-1 звернувся до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, яке 18 вересня 2014 року здійснило реєстрацію за ним права власності на спірне майно з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна (тобто саме в цей момент було вперше зареєстровано спірне майно як об'єкт нерухомого майна).
28. Згідно з технічним паспортом на громадський будинок літ «А» адмін. будівля, адреса: АДРЕСА_1, виготовленого 17 березня 2014 року ТОВ «АКБ Паритет» (експерт Павлова Л. В.) на замовлення ОСОБА_7 зазначений об'єкт є тотожним громадському будинку літ «Б» Адміністративна будівля АДРЕСА_1, відповідно до технічного паспорту від 20 квітня 2010 року, виготовленого Комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації».
29. 13 жовтня 2014 року ОСОБА_7 уклав з Приватним підприємством «Лазурна-19» (далі - ПП «Лазурна», відповідач-2) два договори дарування по Ѕ частині спірного майна (далі - спірні договори) .
30. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 січня 2015 року зазначена ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 вересня 2014 року скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції. 26 березня 2015 року справа залишена без розгляду ухвалою суду першої інстанції.
31. 07 липня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом в даній справі, яким просив визнати недійсними спірні договори та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно за кожним з відповідачів.
32. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2015 року у справі № 815/3758/15, яка набрала законної сили 15 грудня 2015 року, скасоване рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 вересня 2014 року за №15886766 щодо реєстрації за відповідачем-1 права власності на спірне майно.
34. Листами від 11 лютого 2015 року, 05 березня 2015 року, 19 березня 2015 року та 21 грудня 2015 року позивач неодноразово звертався до Затоківської селищної ради з повідомленнями щодо неправомірності набуття права власності на спірне майно третіми особами та необхідності утриматися від передачі таким особам земельної ділянки під спірним майном.
35. 27 серпня 2015 року між Фондом державного майна України та зберігачем Затоківською селищною радою укладений договір про безоплатне зберігання державного майна - майна бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» (без права користування) № 29.
36. Позивач продовжував володіти спірним майном принаймні до 31 серпня 2015 року (що підтверджується вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 жовтня 2016 року у справі № 495/4202/16-к). В клопотанні про закриття провадження у даній справі, поданому ПП «Лазурна 19» до суду першої інстанції 04 липня 2016 року, відповідач наголошує, що позивач на той час все ще не звільнив земельну ділянку, на якій знаходиться спірне майно, тобто фактично продовжує володіти спірним майном. Матеріали справи не містять відомостей про подальше володіння позивачем спірним майном, хоча позивач і надалі зазначає своїм місцезнаходженням АДРЕСА_1, база відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1".
37. 29 грудня 2015 року Затоківська селищна рада передала за договором оренди земельної ділянки відповідачу-2 земельну ділянку площею 0,6914 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (під спірним майном) строком до 19 грудня 2064 року (далі - спірний договір оренди).
38. Рішенням господарського суду Одеської області від 17 грудня 2015 року у справі №916/2773/15, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24 лютого 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 13 квітня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову МП «Аліса» до Фонду державного майна України про визнання права власності на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», в тому числі на спірне майно.
39. Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 12 січня 2016 року № 28 «Про здійснення заходів щодо бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_1)» регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській області наказано в установленому порядку забезпечити здійснення необхідних заходів щодо державної реєстрації права власності за державою в особі Фонду державного майна України на нерухоме майно бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташоване за адресою: АДРЕСА_1; виключено пункт 2 наказу Фонду державного майна України від 18 жовтня 2004 року № 2176 "Про правовий статус бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" (АДРЕСА_1)".
40. В березні 2016 року заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до позивача в даній справі з позовом про витребування та зобов'язання звільнити майно бази відпочинку „ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (справа № 916/759/16); справа досі розглядається Господарським судом Одеської області. Ухвалою суду від 13 червня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Затоківську селищну раду. Ухвалою від 11 липня 2016 року залучено до участі у справі в якості іншого відповідача - ПП „ЛАЗУРНА 19" (відповідач-2).
41. 17 травня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсними спірні договори, скасувати рішення про державну реєстрацію за відповідчаем-2 права власності на спірне майно і визнати недійсним спірний договір оренди.
42. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року (залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 7 вересня 2017 року) позовні вимоги МП «Аліса» в частині визнання договорів дарування недійсними, скасування реєстраційних записів залишено без задоволення. Провадження у справі в частині визнання недійсним договору оренди землі закрито.
43. Норми права, що підлягають застосуванню
44. Конституція України
45. Стаття 8. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.
46. Стаття 41. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.
47. Стаття 92. Виключно законами України визначаються: 7) правовий режим власності.
48. Стаття 129. Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
49. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 (справа N 1-33/2004)
50. 4. Конституційний Суд України, вирішуючи порушене у конституційному поданні питання, виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України (абзац 2 підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 15 підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).
51. Цивільний кодекс України
52. Стаття 11. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків
2. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини;
53. Стаття 15. Право на захист цивільних прав та інтересів
1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
54. Стаття 16. Захист цивільних прав та інтересів судом
1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
55. Стаття 203. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину
1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
56. Стаття 215. Недійсність правочину
1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
57. Стаття 328. Підстави набуття права власності
2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
58. Стаття 334. Момент набуття права власності за договором
1. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
59. Стаття 397. Суб'єкти права володіння чужим майном
3. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
60. Постанова Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі за № 6-605 цс16 (висновок щодо застосування норми права)
61. З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
62. Норми права, чинні станом на дату створення спірного майна
63. Цивільний кодекс УРСР
64. Стаття 90. Об'єкти права державної власності
Земля, її надра, води і ліси є у виключній власності держави і надаються тільки в користування. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв'язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.
65. Стаття 91. Порядок розпорядження державним майном, що належить до основних засобів
Порядок передачі будівель, споруд, устаткування та іншого майна, що належить до основних засобів державних організацій, іншим державним організаціям, а також колгоспам, іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Будівлі і споруди передаються від однієї державної організації іншій безоплатно.
66. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 р. за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 р.
67. 4. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.
68. Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР
12. Акт відводу установам, підприємствам і організаціям земельної ділянки для будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) в експлуатацію.
При наявності лише одного акту державної комісії про прийняття будинку (будинків) в експлуатацію він може бути, як виняток, прийнятий до реєстрації.
69. Закон УРСР «Про власність» від 07 лютого 1991 року № 697-XII (уперше врегульовано питання захисту права власності)
70. Стаття 48. Загальні положення
1. Українська РСР законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності.
3. Захист права власності здійснюється судом, державним арбітражем або третейським судом.
5. Положення щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, довічного успадковуваного володіння або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. Ця особа має право на захист свого володіння також від власника.
71. Стаття 49. Правомірність володіння майном
Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражем, третейським судом.
72. Норми права, чинні станом на дату укладення договору купівлі-продажу майна бази відпочинку
73. Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (м. Мінськ, 22 січня 1993 року)
74. Стаття 38 Право власності
1. Право власності на нерухоме майно визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться нерухоме майно. Питання про те, яке майно є нерухомим, вирішується відповідно до законодавства країни, на території якої знаходиться це майно.
75. Стаття 39 Форма угоди
1. Форма угоди визначається за законодавством місця її здійснення.
2. Форма угоди з приводу нерухомого майна і прав на нього визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться таке майно.
76. Закон України «Про міжнародне приватне право»
77. Стаття 31. Форма правочину
1. Якщо інше не передбачено законом, форма правочину має відповідати вимогам права, яке застосовується до змісту правочину, але достатньо дотримання вимог права місця його вчинення, а якщо сторони правочину знаходяться в різних державах, - права місця проживання сторони, яка зробила пропозицію, якщо інше не встановлено договором.
2. Форма правочину щодо нерухомого майна визначається відповідно до права держави, у якій знаходиться це майно, а щодо нерухомого майна, право на яке зареєстроване на території України, - права України.
78. Цивільний кодекс України
79. Стаття 181. Нерухомі та рухомі речі
1. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.
2. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
80. Стаття 182. Державна реєстрація прав на нерухомість
1. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
81. Стаття 204. Презумпція правомірності правочину
1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
82. Стаття 205. Форма правочину. Способи волевиявлення
1. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
83. Стаття 207. Вимоги до письмової форми правочину
1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
84. Стаття 220. Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору
1. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
85. Стаття 639. Форма договору
1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
86. Стаття 640. Момент укладення договору
1. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
3. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.
87. Стаття 657. Форма окремих видів договорів купівлі-продажу
1. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
88. Стаття 328. Підстави набуття права власності
1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
89. Стаття 331. Набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва
1. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
2. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
3. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.
90. Висновки судді
91. Обставинами справи підтверджується, що позивач добросовісно, відкрито та на законних підставах користувався та володів спірним майном принаймні з 1998 року до 2016 року в складі майна бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке йому було передано фактичним власником, що спорудив спірне майно у встановленому законом порядку та за власні кошти, однак з невідомих причин не здійснив реєстрації спірного майна у встановленому на той час порядку.
92. На моє переконання, у2014 році відносно майна бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» було вчинено типове «рейдерське захоплення», яке не було доведене до кінця внаслідок відмови позивача фізично звільнити майно бази відпочинку.
93. Мені не відома норма закону України, яка б забороняла укладення договору-купівлі продажу майна, яке не зареєстроване як об'єкт нерухомого майна, шляхом укладення письмового правочину між суб'єктами господарювання.
94. Оскільки майно бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» не було зареєстроване як об'єкт нерухомого майна відповідно до встановленого законом України порядку, договір купівлі-продажу майна бази відпочинку не може вважатися нікчемним в силу закону, такий договір може бути визнаний недійсним судом за позовом зацікавленої особи з урахуванням вимог Закону України «Про міжнародне приватне право» та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. До моменту набрання рішенням суду про визнання договору недійсним, його правомірність презюмується.
95. В свою чергу спірні договори були укладені між відповідачами без належної правової підстави (ухвалою апеляційного суду скасовано ухвалу суду першої інстанції про визнання права власності на спірне майно за відповідачем-1) та під час перебування спірного майна у володінні позивача.
96. Наявність спірних договорів і проведеної на їх підставі державної реєстрації перешкоджає позивачу вирішити у встановленому законом порядку питання правомірності користування самим позивачем майном бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», і спірним майном зокрема.
97. Мені не відома норма закону України, яка б визначала наказ Фонду державного майна України як правову підставу для виникнення права власності на майно, що перебуває у володінні інших осіб. Переконаний, що право власності держави Україна на майно бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» підлягає доведенню в судовому порядку.
98. Враховуючи, що на момент звернення до суду з позовом спірне майно фактично не вибуло з володіння позивача, вважаю, що ним вірно обрано спосіб захисту порушеного права.
99. Таким чином, МП «Аліса» доведено правомірність володіння спірним майном, яке воно не втратило на момент звернення до суду з позовом, що є належним підтвердженням наявності в позивача права (чи навіть охоронюваного законом інтересу) для зверненням до суду з позовом у даній справі, і такий позов підлягав задоволенню в частині визнання недійсними спірних договорів та скасування державної реєстрації права власності на спірне майно.
Суддя В. В. Пророк