Провадження № 22-ц/780/2382/18 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 38 03.07.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Сушко Л.П., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Гуторки А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів та просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 - мати відповідачів та її баба.

Відповідачі у справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у визначений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, а вона у вказаний строк таку заяву не подала.

Позивач вказує, що 28 жовтня 2017 року вона отримала лист № 1939 /02 -14/212/2017 з повідомленням про те, що в провадженні Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області знаходиться спадкова справа після смерті ОСОБА_5 при цьому нотаріус їй повідомила про пропущення нею шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

При ознайомленні із спадковою справою нею було встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2, подаючи заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, відмовилися включати її, онуку померлої, до кола спадкоємців.

Позивач також у позові зазначає, що її батько ОСОБА_6, який був сином покійної ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому вона має право на спадкування після смерті ОСОБА_5 за правом представлення, що передбачено ст. 1266 ЦК України.

Отримавши юридичну консультацію, вона вирішила прийняти спадщину тому у листопаді 2017 року звернулась із заявою до Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна, що залишилося після померлої ОСОБА_5, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після покійної баби, оскільки не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

Просила суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, мотивуючи позов тим, що вказаний строк нею пропущений з поважних причин, а саме їй не було відомо про смерть спадкодавця, а крім того у травні 2017 року у неї помер син і вона в цей період була в стресовому стані у зв'язку з чим не змогла воєчасно подати зазначену заяву до нотаріальної контори.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2018 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк у 2 місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку щодо визнання позивачки юридично не грамотної та депресивно пригніченою, оскільки для доведення таких обставин не достатньо лише свідчень, а повинні надаватися докази, що їх підтверджують. Доводи позивача про депресію у зв'язку із смертю сина, теж не є непереборними труднощами, оскільки син помер пізніше ніж спадкодавець. Крім того син апелянтки з нею не проживав, а перебував у державному закладі - школі-інтернаті в м.Сміла, Черкаської області. Безпідставини вважає доводи позивачки проте, що вона не знала про смерть спадкодавця, оскільки на час смерті останньої ОСОБА_3 проживала на відстані 500 метрів від будинку спалкодавця та мала можливість відвідувати свою бабу, однак цього не робила.

Відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтував свій висновок тим, що позивач на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 перебувала у пригніченому стані у зв'язку зі смертю сина, а також в силу своїх психологічних індивідуальних якостей не могла вірно сприймати ситуацію, знати та повно розуміти свої права щодо спадкування тому визнав зазначені причини поважними.

Колегія суддів погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Померла була матір'ю ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і який приходився батьком позивачці ОСОБА_3

В лютому 2012 року позивачку, її брата та матір закликали до спадкування після смерті ОСОБА_6 Однак позивачка, яка на той час проживала в с. Мартинівка Черкаської області та не подала заяву про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняла його матір ОСОБА_5, шляхом подання заяви про прийняття спадщини, але за життя вона не встигла оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про прийняття спадщини після спадкодавця ОСОБА_6, що підтверджено матеріалами спадкової справи №291/2011, заведеної 29 листопада 2011 року після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6

З матеріалів спадкової справи № 212/2017, заведеної 02 жовтня 2017 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, вбачається, що до нотаріальної контори звернулися її спадкоємці за законом і за заповітом ОСОБА_4 і ОСОБА_2, відповідачі у справі, та ОСОБА_7, який є спадкоємцем за заповітом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1

На заяву позивача про прийняття спадщини, 24 листопада 2017 року державний нотаріус Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. (а.с.9)

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 цього Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1266 ч.1 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною першою статті 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.29).

02 жовтня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подали до Узинської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5 за законом (а.с.26).

25 жовтня 2017 року державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. надіслано ОСОБА_3 лист щодо пропуску нею шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.8).

23 листопада 2017 року ОСОБА_3 подала до Узинської міської державної нотаріальної контори заяву про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із її зверненням до суду за поновленням строку для прийняття спадщини (а.с.88).

На заяву позивача про прийняття спадщини, 24 листопада 2017 року державний нотаріус Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.91).

Суд мотивував свій висновок тим, що позивач пропустила шестимісячний строк для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки перебувала в пригніченому стані, так як 13 травня 2017 року вона поховала свого десятирічного сина (а.с.11).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, син позивачки помер пізніше ніж померла бабуся, після якої залишилася спадщина. Крім того з поясненнь самої позивачки син з нею не проживав, а перебував у державній установі - школі-інтернатів м. Сміла, Черкаської області. Тому пригнічений психологічний стан ОСОБА_3, на який вона посилається, внаслідок чого припинила спілкування із ріднею, що унеможливило її дізнатися про факт смерті бабусі, не може бути непереборними труднощами для вчасного подання заяви.

Також причини пропуску строку, які суд визнав поважними, були покази свідків, що ОСОБА_3 є юридично неграмотною, навчалася у школі інтернат, звідки втекла та в подальшому народила трьох дітей не являються законно підтвердженими засобами доказування згідно цивільно-процесуального законодавства, так як позивачем не надано жодних доказів того, що вона є розумово відсталою чи обмеженою у своїй дієздатності.

Причини, що зумовлюють, недієздатність особи розуміти значення своїх дій або керувати ними, можуть бути різними. Для доведення цих обставин не достатньо свідчень, а повинні бути надані документи, що їх підтверджують.

Місцевий суд задовльняючи позов ОСОБА_3 погодився із доваодами позивача про відсутність доказів вчинення нотаріусом дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини після померлої ОСОБА_5

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме.

Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882, довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Закон пов'язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов'язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, із моментом заведення спадкової справи. А заведенню спадкової справи, в свою чергу, передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Тож, зі справи видно, що жодних повідомлень про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, від ОСОБА_3 нотаріус не отримував, тому в нього не виникло обов'язку здійснювати будь-які дії щодо виклику даного спадкоємця.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15.

З врахуванням викладеного колегія суддів погоджується з доводами апелянта про відсутність у позивача об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, а тому вважає рішення місцевого суду, таким, що постановлено з неправильним застосування норм матеріального та процесуального права і не відповідає фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим дане рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 1217, 1223, 1266, 1268-1270, 1272 ЦК України, ст. 63 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини за законом.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Л.П.Сушко

В.О.Фінагеєв