20.11.2018 227/4306/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року місто Добропілля

Добропільський міськрайоний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Данилко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме приміщенням за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона є єдиним власником квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48. З 2013 року та станом на цей час по вказаній адресі зареєстрована онука позивача, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка більше як 4 роки відсутня за місцем своєї реєстрації, виїхала за межі України, на неодноразові прохання знятися з реєстрації відповідач відмовляє через неможливість приїхати до України через сімейний та матеріальний стан. Участі щодо утримання квартири відповідач не приймає, позивач самостійно сплачує вартість житлово-комунальних послуг, які сплачуються з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб. Позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача необхідно позивачу для подальшого зняття її з реєстрації задля зменшення сплати комунальних послуг та можливістю отримання субсидії, у звязку з чим позивач просить визнати ОСОБА_2 (дів. прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48.

Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. В той же час, від позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача також надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідача про визнання відповідачем позовних вимог.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у звязку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 придбала квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13 липня 2007 року серії ВЕТ № 201279, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за номером 3338 (а.с. 6-7). Право власності позивача на зазначене житлове приміщення підтверджується також копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 4281518, виданого 13.07.2007 року Приватним нотаріусом ОСОБА_5 (а.с. 8), а також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15372633 від 26.07.2007 року, виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с. 9).

Згідно довідки № 3783 від 23.07.2018, виданої Відділом реєстрації Добропільської міської ради Донецької області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з нею зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 10). Факт реєстрації ОСОБА_3 в квартирі, яка належить позивачу, підтверджується також копією домової книги, заведеної на цю квартиру. (а.с. 11-12).

Відповідно до акта від 23.04.2018 року, складеного представниками ОСББ «Гавань», ОСОБА_3 прописана за адресою: м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48, але не проживає з 2013 року по теперішній час (а.с. 13). Зазначений факт підтверджується також заявами сусідів позивача (а.с. 14,15).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, прізвище відповідача було змінено з «Мозольова» на «Максимова» внаслідок укладення нею шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-МР № 763283, виданого 09 серпня 2017 року Відділом РАЦС Трубчевського району управління РАЦС Брянської області (а.с. 16), та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6 Російської Федерації.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Факт реєстрації відповідача у належній ОСОБА_1 квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись квартирою на свій власний розсуд.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування належним їй житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.

Так, відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 втратила право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживає понад 4 роки, не бере участі в утриманні квартири шляхом оплати комунальних послуг. Вказане безсумнівно порушує права власника цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.47 Конституції України, ст.16, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 68, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 206, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_7, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 127/48.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя В.В. Хандурін

20.11.2018