справа № 631/888/17
провадження № 2/631/382/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року селище міського типу ОСОБА_1

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Мащенко С. В.

за участю:

секретаря судового засідання Євсюкової О. В.

розглянувши усно у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей»,-

в с т а н о в и в:

20.10.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей» (вхідний № 2891/17-вх), на обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 29.10.2005 року, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей доньок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач мешкає разом з нею та дітьми в одній квартирі, але з червня 2017 року участі у вихованні дітей не бере, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоча зобовязаний це робити до їх повноліття. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх доньок у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей та допустити негайне виконання рішення (а. с. 1 3).

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 4049/17-вх від 15.12.2017 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити (а. с. 22).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання також не зявився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 4073/17-вх від 19.12.2017 року, в якій просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позов визнає в повному обсязі (а. с. 24).

Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, обєктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно зясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог та відповідач при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій ОСОБА_1 та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду.

Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності.

Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року (із змінами та доповненнями).

Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.

Відповідно до свідоцтва про шлюб (серії 1-БВ № 009224), виданого 29.10.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану міста Камянця-Подільського Камянець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, громадянин України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та громадянка України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, 29.10.2005 року зареєстрували шлюб, про що в цей день в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 893. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_3, дружини ОСОБА_3 (а. с. 11).

Згідно свідоцтва про народження (серії І-ВЛ № 049892), виданого 01.12.2006 року Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, ОСОБА_4 народилася 22.11.2006 року, про що 01.12.2006 року в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 31, та її батьками зазначені громадяни України: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 13).

Зі свідоцтва про народження (серії І-ВЛ № 460861) вбачається, що воно видане 04.10.2016 року Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, й ОСОБА_5 народилася 28.09.2016 року, про що 04.10.2016 року складено відповідний актовий запис № 22, та її батьками зазначені громадяни України: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 12).

З довідки, виданої Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 19.10.2017 року за вихідним № 730, ОСОБА_2 мешкає за адресом: АДРЕСА_1, - та має склад сімї: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 14).

Таким чином, на підставі зазначених документів судом встановлено факт походження дітей від сторін по справі та сумісного проживання малолітньої ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_4 з матірю ОСОБА_2

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй 20.11.1989 року й ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року, Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями) та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями).

Так, відповідно до положень частини 1 статті 1 та частини 1 статті 2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обовязків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом.

Положеннями частини 1 статті 180 цього ж нормативно-правового акту передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тотожне за своїм правовим змістом розяснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Крім того, суд приймає до уваги, що зазначений обовязок безпосередньо закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Конституції України).

У свою чергу, положення Конвенції про права дитини передбачають, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України).

Норми права, які містяться у частині 2 статті 182 зазначеного кодифікованого закону України передбачають, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на положення частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частини 2 та 3 цієї ж норми права регламентують, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька, на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

При цьому, суд враховує, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову (частина 1 статті 191 Сімейного кодексу України).

За досліджених обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не виконує по відношенню до своїх дітей - доньок: малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітньої - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, - батьківські обовязки, передбачені сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по їх утриманню у грошовій чи будь-якій іншій формі.

Приймаючи до уваги викладені обставини, з урахуванням стану здоровя та матеріального становища дітей й відповідача, сімейного положення останнього, визнання ним позову, відсутності доказів щодо існування в нього інших дітей та непрацездатних осіб, які потребують на матеріальну допомогу, наявності рухомого та нерухомого майна й грошових коштів, суд вважає, що аліменти на утримання дітей: малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітньої - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно встановити у частковому відношенні, тобто визначивши єдину частку в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) їх батька ОСОБА_3, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, що буде з урахуванням приписів статті 182 Сімейного кодексу України необхідним та достатнім для їх гармонійного розвитку.

Одночасно з цим суд вважає за необхідне встановити, що аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітньої - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в єдиній частці в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) їх батька ОСОБА_3, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, слід присудити щомісяця, від дня предявлення цього позову й до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Також, суд приходить до висновку про необхідність визначення порядку стягнення аліментів за цим рішенням таким чином, що після досягнення повноліття найстаршою дитиною аліменти слід стягувати до досягнення повноліття наймолодшою дитиною за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, за умови, що ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей.

На підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей» повністю, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат.

Так, відповідно до вимог частини 1 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення.

Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України.

На підставі приписів частини 1, абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Із зазначеним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду у 2017 році.

Пунктом 9 частини 1 статті 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями) визначено, що розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення визначається Законом про Державний бюджет України.

Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 18015-VІІІ від 21.12.2015 року (із змінами та доповненнями) з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1600 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 640 гривень, виходячи з розрахунку: 1600 гривень х 0,4 = 640,00 гривень.

Однак на підставі приписів пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» вона як позивач у справі про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору.

Отже, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов ОСОБА_2 повністю, суд доходить й до висновку про те, що з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір у сумі 640,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй 20.11.1989 року й ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року, статтею 51 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), статтями 1, 2, 180 183, 191 Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями), статтею 40 Бюджетного кодексу України № 2456-VІ від 08.07.2010 року (із змінами та доповненнями), статтями 1, 3, 4 і 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» № 18015-VІІІ від 21.12.2015 року (із змінами та доповненнями), пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року, пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та статтями 1 - 5, 10 - 13, 17 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 211, 214, частиною 1 статті 223, пунктом 2 частини 1 та частиною 3 статті 258, статтями 259, 263 - 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, частиною 1 статті 352, статтями 354, 355, пунктом 1 частини 1 статті 430 та пунктами 8, 9 й підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями), -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_8, аліменти на утримання дітей: неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в єдиній частці в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (пятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.10.2017 року, й до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Визначити порядок виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей таким чином, що після досягнення повноліття найстаршою дитиною аліменти слід стягувати до досягнення повноліття наймолодшою дитиною за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, за умови, що ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання його дітей на користь ОСОБА_2 у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Нововодолазький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано, а у разі подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, що набрало законної сили, обовязкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_2, місце проживання чи перебування (АДРЕСА_1, 63212), реєстраційний номер облікової картки платника податків (НОМЕР_1), паспорт громадянина України (серія НВ № 378253);

Відповідач: ОСОБА_3, місце проживання чи перебування (вулиця Академіка Проскури, будинок № 1, місто Харків, 61070), реєстраційний номер облікової картки платника податків (НОМЕР_2), паспорт громадянина України (серія НВ № 053984).

Рішення ухвалено шляхом прийняття, складено за допомогою компютерного набору та підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: С. В. Мащенко