Справа №461/8371/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Лялюк Є. Д.

за участі секретаря судового засідання Станкевич Р.В.

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_5, третя особа Галицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання торгів з реалізації арештованого майна недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_5, третя особа Галицька обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, у якому просили визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна, на яких гараж №III, загальною площею 16,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 42, реєстраційний номер майна 19085740 було продано ОСОБА_5 (протокол проведення електронних торгів №135896 від 21.12.2015 року, Акт державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 06.01.2016 року), витребувати від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках гараж №III, загальною площею 16,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 42, реєстраційний номер майна 19085740.

В обґрунтування внесеного позову покликаються на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 року у справі №813/2051/16, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2017 року, визнано протиправними дії Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції при реалізації гаража №III, загальною площею 16,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 42, реєстраційний номер майна 19085740 на електронних торгах 21.12.2015 року. Протиправність таких дій, зокрема, полягала у продажу спірного гаража шляхом його реалізації на електронних торгах без врахування прав інших осіб на це майно, тобто з порушенням закону, всупереч актам законодавства, які захищають право власності. Таке твердження позивачі обгрунтовують тим, що спірний гараж завжди був спільною сумісною власністю ОСОБА_3 з ОСОБА_6 як такий, що придбаний під час їх перебування у шлюбі і проданою на торгах могла бути лише його частка, належна чоловікові, за умови її виділення.

Крім того, позивачі наголошують, що вони є спадкоємцями за законом ОСОБА_6, який помер до проведення оскаржуваних електронних торгів і, з врахуванням відмови ОСОБА_3 від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_4, кожен з них набув право власності на ? частину спірного гаража, які просять витребувати від ОСОБА_5.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судове засідання зявився, проти позову заперечив з підстав, наведених у письмовому відзиві на позовну заяву від 09 лютого 2018 року. Зокрема, зазначив, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на ? частину спірного гаража є підставою відсутності у неї права спільної сумісної власності на це майно, оскільки таке право не виникає лише через факт придбання спірного майна за час існування шлюбних відносин позивачки з ОСОБА_6. Крім того, вважає, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 року у справі №813/2051/16 не містить підтвердження порушень закону при проведенні оскаржуваних електронних торгів, а ОСОБА_6 взагалі втратив право власності на спірний гараж з моменту набрання законної сили рішенням суду про конфіскацію його майна. Також наголошує, що спірне майно взагалі не може бути витребуване від ОСОБА_5, оскільки набуте останнім як добросовісним набувачем на публічних торгах. Також представник звернув увагу суду на те, що рішенням Галицького районного суду від 19.04.2017 року у справі №461/6217/15-ц ОСОБА_3 вже було відмовлено у визнанні її права власності на спірний гараж та виключення його з акту опису й арешту.

Представники Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Державного підприємства «СЕТАМ» та Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області у судове засідання не прибули, хоча належно повідомлені час і місце слухання справи. Врахувавши думку сторін суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності вказаних осіб.

Зясувавши дійсні обставини справи, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 21.12.2015 року відбулися електронні торги з реалізації арештованого майна, на яких гараж №III, загальною площею 16,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 42, реєстраційний номер майна 19085740 придбав відповідач ОСОБА_5 за ціною 84171,76 грн. На підставі протоколу проведення електронних торгів №135896 від 21.12.2015 року було складено Акт державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 06.01.2016 року відповідно до якого арештоване майно було передано на реалізацію Державному підприємству «СЕТАМ».

Підставою проведення процедури реалізації гаража на торгах було примусове виконання Галицьким відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції виконавчого листа №464/11206, виданого 30.07.2014 року Сихівським районним судом м.Львова, про конфіскацію у ОСОБА_6 на користь держави всього особистого належного йому на праві власності майна. Відповідне виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 23.01.2015 року ВП №46175475.

Постановою державного виконавця від 06.05.2016 року ВП №46175475 призначено експерта, субєкта оціночної діяльності-субєкта господарювання у вищенаведеному виконавчому провадженні та зобовязано надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань початкової вартості гаражу для реалізації на прилюдних торгах без ПДВ.

Заявкою від 12.10.2015 року за №В-11/15462 Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції просив реалізувати згадане нерухоме майно.

Відповідно до ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент проведення оскаржуваних торгів, у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно з ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст.73 Сімейного кодексу України визначено, що за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Як передбачено ч.1 с.379 Цивільного процесуального кодексу України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 12.02.1978 року було укладено шлюб про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис №317, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу І-СГ №390247 від 12.02.1978 року.

Спірний гараж був придбаний ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу гаражу від 29.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованим в реєстрі за №1433.

З врахуванням того, що вищезгаданий гараж був придбаний ОСОБА_6 під час перебування ним у шлюбі з ОСОБА_3, такий, вважається спільною сумісною власністю подружжя, як передбачено ст.60 Сімейного кодексу України.

Таким чином, у відповідності до вимог ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», для звернення стягнення на вищезгадане майно, зокрема шляхом реалізації його на прилюдних електронних торгах, державний виконавець повинен був звернутись до суду з поданням про виділення частки боржника з цього майна для її подальшої реалізації.

При цьому, Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, передаючи згадане нерухоме майно на реалізацію та до проведення електронних торгів, був обізнаний про перебування такого у спільній сумісній власності, оскільки надавав відповідь від 21.10.2015 року №15776 на адвокатський запит від 12.10.2015 року №227 та був поінформований про розгляд Галицьким районним судом м.Львова справи №461/6217/15-ц, предметом якої є визнання права власності та виключення з опису та зняття арешту з цього ж майна.

Згідно із ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Отже, задля гарантування конституційного принципу непорушності права власності та недопущення необгрунтованого втручання у право власності третьої особи, Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції повинен був вжити всіх передбачених законом заходів, які б унеможливили б порушення права власності третіх осіб. Відтак, він передав на реалізацію майно не вживши заходів для спростування обгрунтованих сумнівів щодо перебування цього майна у спільній сумісній власності.

Описані вище обставини стосовно порушення закону при реалізації спірного гаража в порядку виконання судового рішення встановлені постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21.11.2016 року у справі №813/2051/16, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2017 року. В силу ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України вказані обставини не потребують доказування у даній справі.

Також не заслуговує на увагу твердження представника відповідача ОСОБА_5 про втрату ОСОБА_6 права власності на спірний гараж з моменту набрання законної сили рішенням суду про конфіскацію його майна, оскільки відповідно до ст.354 Цивільного кодексу України, ст.48 Кримінально-виконавчого кодексу України обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом, а саме: виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби, за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, тільки після завершення відповідного виконавчого провадження припиняється право власності особи на конфісковане майно.

Так само безпідставним є покликання представника ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду від 19.04.2017 року у справі №461/6217/15-ц, так як вказане рішення винесено у справі між іншими сторонами, з іншими позовними вимогами та іншим предметом спору.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 помер напередодні проведення оскаржуваних торгів 20.12.2015 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-СГ №416157 від 21.12.2015 року.

Відповідно до ст.ст.1220, 1261, 1268 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємцями майна померлого за законом були його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4. Після відкриття спадщини ОСОБА_3 відмовилась від своєї частки у спадщині на користь сина. Отже, кожен із спадкоємців став власником ? частини гаража №III, загальною площею 16,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 42, реєстраційний номер майна 19085740, оскільки на момент смерті свого чоловіка ОСОБА_3 вже мала на праві спільної сумісної власності ? спірного гаража.

Тому суд вважає доведеним твердженням позивачів, що спірний гараж було продано шляхом його реалізації на електронних торгах 21.12.2015 року без врахування прав інших осіб на це майно, тобто з порушенням закону, всупереч актам законодавства, які захищають право власності.

На думку суду, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином, який може визнаватись недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, що встановлені законом. Аналогічну правову позицію Верховного Суду України відображено в його постанові від 24.10.2012 року у справі №6-116цс12.

У свою чергу, аналіз статей 203, 215, 216, 330, 388 Цивільного кодексу України дозволяє зробити наступні висновки, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами 1-3 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього; власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом; майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суд вважає, що у випадку допущення порушень встановленого законом порядку продажу майна на виконання судових рішень, відповідне майно може бути витребуване і від добросовісного набувача. Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 03.10.2011 року у справі №3-98гс11.

Викладені вище обставини справи та аналіз норм законодавства свідчать, що саме такі порушення порядку продажу майна на виконання судового рішення мали місце під час реалізації спірного гаража ОСОБА_5.

Крім того, суд погоджується з висновками позивачів, що п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент існування спірних правовідносин передбачав, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №464/11206, виданого 30.07.2014 року Сихівським районним судом м.Львова, про конфіскацію у ОСОБА_6 повинно було бути закінченим у звязку із смертю боржника, тобто ще до проведення торгів. Поняття правонаступництва сторін виконавчого провадження у даному випадку застосоване бути не може, оскільки таке апріорі неможливе стосовно покарань за вчинення злочину. З аналогічних міркувань виходив Сихівський районний суд м.Львова, виносячи ухвалу від 13.04.2017 року у справі №464/11206/13-к, якою скасовано арешт майна ОСОБА_6, накладений у межах кримінальної справи, у звязку із його смертю і закінченням виконавчих проваджень із звернення стягнення на це майно у порядку конфіскації. Отже, у будь-якому випадку, з моменту смерті ОСОБА_6 і до сьогодні неможливим є існування виконавчого провадження з виконання вироку суду про конфіскацію його майна і, відповідно, неможливим є й проведення торгів з реалізації такого майна. Відповідно неспроможним є твердження представника ОСОБА_5, що у випадку визнання публічних торгів недійсними з певних підстав такі торги слід проводити повторно, так як діє судове рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

З урахуванням викладеного, електронні торги з реалізації арештованого майна, на яких гараж №III, загальною площею 16,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 42, реєстраційний номер майна 19085740, було продано ОСОБА_5, повинні бути визнані недійсними як такі, що суперечать закону, а відповідне майно витребуване на користь Позивачів у рівних частках.

Відповідно до ст.76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.ст.77, 78 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відтак, суд в кожній конкретній справі зобовязаний дослідити усі обставини, на які сторони посилаються та приймати рішення на підставі не тільки інших судових рішень, а й з врахуванням усіх поданих сторонами доказів та доводі та усіх обставин справи.

Згідно із ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зважаючи на зазначене, позивачем обгрунтовано позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому суд приходить до переконання позов слід задоволити.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути в користь позивачів сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 89, 133, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.60, ч.1 ст.73 Сімейного кодексу України ч.1 ст.6, п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст. 203, 215, 216, 330, 388, 1220, 1261, 1268 Цивільного кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати недійсними електронні торги з реалізації арештованого майна, на яких гараж №III, загальною площею 16,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 42, реєстраційний номер майна 19085740 було продано ОСОБА_5 (протокол проведення електронних торгів №135896 від 21.12.2015 року, Акт державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 06.01.2016 року).

Витребувати від ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частках гараж №III, загальною площею 16,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Городоцька, 42, реєстраційний номер майна 19085740.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лялюк Є.Д.