_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7051/17
Провадження № 2/520/1931/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, надання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування та визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт проживання однією сім'єю позивача, ОСОБА_1, разом з померлою ОСОБА_7 з вересня 2011 року до моменту смерті спадкодавця. Надати позивачу, ОСОБА_1, право на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги, які мають право на спадкування спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_7. Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину домобудівлі, об'єкту житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1, яка складається в цілому з житлового будинку під літ. «Ш», огорожі - № 1-4; мостіння - І, та розташована на земельній ділянці приватної власності площею 0,0183 га, кадастровий номер якої НОМЕР_4, яка належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1219 від 02.07.2015 року; земельної ділянки площею 0,0183 га за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер якої НОМЕР_4, дата державної реєстрації земельної ділянки 26.03.2015 року, яка належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1219 від 02.07.2015 року.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в Італії у місті Сапрі (провінція Салерно) померла його колишня дружина ОСОБА_7, після її смерті відкрилась спадщина на об'єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

Позивач стверджує, що він був одружений та проживав з померлою ОСОБА_7 протягом п'ятнадцяти років з 1970 по 1986 рік, та у 1971 році в шлюбі народилась донька, ОСОБА_9.

З 1986 p. він знаходився у шлюбі з ОСОБА_10, від якого у них в 1988 році народився син, ОСОБА_11. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 померла.

На протязі 1986 по 2011 рік він спілкувався з донькою ОСОБА_9, у вихованні якої приймав активну участь, і з колишньою дружиною - ОСОБА_7

В серпні 2011 року йому зателефонувала його перша дружина, ОСОБА_7, та повідомила про важку хворобу їх доньки, ОСОБА_9, на епілепсію, що потребувало допомоги та догляду обох батьків.

На цьому підґрунті ОСОБА_1 та померла ОСОБА_7 з вересня 2011 року знову почали спільно проживати, вести спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, відновили сімейні відносини.

Крім того, позиивач зазначав, що право на спадкування за правом представлення спадкоємців третьої черги на вищезаначену спадщину в порядку спадкування за законом мають двоюрідні брати померлої - відповідачі у справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ч.2 ст. 1259 ЦК України, просив визнати за ним право на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги, які мають право на спадкування спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_7.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2017 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання.

В ході судового засідання, яке відбулось 20.07.2017 року, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності.

У своїй позовній заяві просили встановити юридичний факт родинних відносин, а саме, факто того, що - ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) була двоюрідною сестрою ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3). Визнати за ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) право власності на ? частину домобудівлі з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка складається в цілому з житлового будинку під літ. «Ш», загальною площею 96,7 кв. м., в тому числі житловою площею 31,0 кв. м., огорожі - № 1-4; мостіння - І, та розташовані на земельній ділянці приватної власності площею 0,0183 га, кадастровий номер якої НОМЕР_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 61, номер запису про право власності: 10260823 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1). Визнати за ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0183 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01, номер запису про право власності: 10261167 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1). Визнати за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) право власності на 1/2 частину домобудівлі з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка складається в цілому з житлового будинку під літ. «Ш», загальною площею 96,7 кв. м., в тому числі житловою площею 31,0 кв. м., огорожі - № 1-4; мостіння - І, та розташовані на земельній ділянці приватної власності площею 0,0183 га, кадастровий номер якої НОМЕР_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01, номер запису про право власності: 10260823 в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1). Визнати за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0183 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 01, номер запису про право власності: 10261167 в порядку в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Свої вимоги мотивували тим, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком ОСОБА_7 був ОСОБА_12, матір'ю ОСОБА_13. Батьками ОСОБА_13 були ОСОБА_14 та ОСОБА_15.

1 жовтня 1969 року ОСОБА_7 одружилася із ОСОБА_1 Під час перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_1 у шлюбі, в 1971 році у них народилася донька ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7.

18 лютого 1986 року ОСОБА_7 розірвала шлюб із ОСОБА_1 Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_7 залишилося - «ОСОБА_7». ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 померла.

Таким чином, стверджують, що ОСОБА_14 була їх та ОСОБА_7 бабусею, та матір'ю ОСОБА_18 та ОСОБА_13, відповідно - ОСОБА_7 була їх двоюрідною сестрою.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.07.2017 року було прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності та об'єднано її в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, надання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування та визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом.

Слід зазначити, що 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України № 6232 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Так в п. 9 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 15 грудня 2017 року зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали частково, а саме в частині встановлення факту проживання однією сім'ю, в іншій частині позов просили не розглядати, та пояснення з цього приводу не надавали. У задоволені зустрічного позову просили відмовити, вказуючи на його безпідставність.

Відповідачі за первіснипм позовом - позивачі за зустрічним, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_5 у задоволенні первісного позову просили відмовити, посилаючись на його недоведеність та необґрунтованість. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ньому.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають, а позовні вимоги за зустрічним позовом слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в Республіці Італія м. Сапрі (провінція Салерно) померла ОСОБА_7, про що свідчить виписка з Акту про смерть № 12, частина 2 серія В рік 2017, яка була складена Відділом Цивільного стану м. Сапрі, апостильований переклад якої було посвідчено 28 лютого 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В.

Після її смерті відкрилась спадщина на домобудівлю з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1, яка складається в цілому з житлового будинку під літ. «Ш», загальною площею 96,7 кв.м., в тому числі житловою площею 31,0 кв.м., огорожі № 1-4, мостіння - І, яка належала ОСОБА_7 на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левченко Н.А. 02 липня 2015 року реєстр. № 1219.

А також земельну ділянку площею 0,0183 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4, яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Оденського міського нотаріального округу Левченко Н.А. 02 липня 2015 року реєстр. № 1221.

У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

З копі спадкової справи № 210/2017, заведеною Третьою одеською державною нотаріальною конторою, вбачається, що в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернулись: ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, звертаючись до державного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, вказували на те, що ОСОБА_7 є їх двоюрідною сестрою.

У відповідності до ч.4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Натомість ОСОБА_1, звертаючись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вказував на те, що він проживав з померлою ОСОБА_7 однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержавти право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, якщо вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Проте, державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О. було роз'яснено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про неможливість видачі свідоцтва про право власності за законом, оскільки ними не було надані документи, які підтверджують родинні відносини з померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7.

Також державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О. було роз'яснено ОСОБА_1 про те, що для одержання свідоцтва про право на спадщину йому необхідно надати в нотаріальну контору рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення факту проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем.

У зв`язку з наведеними обставинами сторони звернулись до суду.

Предметом розгляду первісного позову є встановлення факту проживання однією сім'єю позивача, ОСОБА_1 разом з померлою, ОСОБА_7, з вересня 2011 року до моменту смерті спадкодавця.

Предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім'єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім'ї; спільне проживання, пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008р. № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який було розірвано 18 лютого 1986 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було складено актовий запис № 111, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_5.

В період даного шлюбу народилась донька ОСОБА_9, яка ІНФОРМАЦІЯ_7 померла, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено актовий запис № 9696, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6.

З копії паспорта громадянина України Серії НОМЕР_7 вбачається, що позивач ОСОБА_1 21 червня 1986 року зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_10.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 померла, про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис за № 530 та 13 квітня 2011 року видано Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_8.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 стверджував на те, що з вересня 2011 року він та його колишня дружина ОСОБА_7 знову почали спільно проживати, вести спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, відновили сімейні відносини та проживали до смерті останньої. Підставою цього, як вказує позивач, стала тяжка хвороба доньки. Однак, жодного доказу наявності у спільної доньки ОСОБА_9 будь-якої серйозної хвороби у той період позивач суду не надав, в той час як до позову була додана лише виписка з історії хвороби ОСОБА_9, яка перебувала у лікарні у період з 03.08.2016 по 30.08.2016 року.

Вірішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що будь-яких інших письмових доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з колишньою дружиною позивач суду не надав.

Ст. 3 СК України передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок).

Крім того, згідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт постійного проживання з померлою ОСОБА_7 однією сім'єю з 2011 року позивач підтверджує лише показами свідків: ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_11, ОСОБА_26.

Однак, суд критично ставиться до зазначених свідчень, так як вони спростовуються матеріалами справи та іншими показами.

Так свідок ОСОБА_24, яка є хрещеною матір`ю сина позивача від другого шлюбу ОСОБА_11, пояснила, що ОСОБА_1 почав проживати з ОСОБА_7 через 3-4 місяці після смерті його другої дружини ОСОБА_10 та зі зі слів позивача їй відомо, що він проживав з нею у Чорноморці, однак, в будинку АДРЕСА_1 вона особисто була раза три у 2015-2016 роках, коли ОСОБА_9 хворіла.

В той час як свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_25 у судовому засіданні повідомили, що ОСОБА_28 проживав як у АДРЕСА_1, так і в квартирі по АДРЕСА_2.

А свідчення ОСОБА_26, яка була подругою ОСОБА_9, та стверджувала, що з 2011-2012 років позивач відновив стосунки з колишньою дружиною, повністю протирічать свідченням сусідки покійної ОСОБА_7, ОСОБА_30, яка пояснила, що батька ОСОБА_9 вона ніколи не бачила, а ОСОБА_7 завжди проживача сама.

Також суд критично ставиться до свідчень сина позивача, ОСОБА_11, який пояснив, що приблизно через півроку після смерті його матері батько пішов жити до колишньої дружини, де і мешкав постійно, так як з червня 2012 по травень 2014 року зазначений свідок знаходився в місцях позбавлення волі та не міг особисто пересвідчитись у вказаному.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні, та не заперечувалось сторонами, з 2013 року по травень 2015 року ОСОБА_7 перебувала в Італії на заробітках.

Як пояснила допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_32, за допомогою якої ОСОБА_7 влаштувалась на роботу в Італії, де свідок тривалий час проживала та працювала, у 2012 році вона повернулась до Одеси та стала близько спілкуватись зі своєю подругою ОСОБА_9 та її матір`ю. ОСОБА_7 виявила бажання поїхати на роботу до Італії і з 2012 році вони разом почали робити необхідні для цього документи. У 2013 році вона запросила ОСОБА_7 до себе та влаштувала на роботу у м. Скалея, область Сан-Ніколо Арчело. Перед від`їздом за кордон ОСОБА_7 познайомила її зі своїм двоюрідним братом ОСОБА_4, якому залишила оригінали усіх своїх документів.

У травні 2015 року за допомогою зв`язку Skype від ОСОБА_7 брата ОСОБА_4 їм стало відомо про те, що донька ОСОБА_9 зникла, у зв`язку з чим ОСОБА_7 не на довго приїхала до Одеси для того, щоб подати заяву до органів міліції про розшук доньки. У лютому 2016 року ОСОБА_7 повернулась до Італії, де пізніше у неї стався інфаркт та ІНФОРМАЦІЯ_5 вона померла.

Також свідок зазначала, що у травні 2016 року їм стало відомо про те, що ОСОБА_9 знайшлась, у зв`язку з чим у червні 2016 року вона, як подруга останньої, приїхала до Одеси, де з червня по 27 липня 2016 року проживала разом з ОСОБА_9 по АДРЕСА_1, займалась її осбстеженням та лікуванням. Стверджує, що у цьому їй допомагали лише брати ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а з батьком ОСОБА_9 вона знайома взагалі не була та ніколи його не бачила.

Крім того, стверджувала, що ОСОБА_7 під час свого перебування в Італії спілкувалась лише з двоюрідним братом ОСОБА_4, а коли захворіла, то саме він передавав їй ліки, та, пізніше після смерті останньої, спілкувався з Генеральним Консулом України в Неаполі, якому дав дозвіл на поховання сестри ОСОБА_7 на території Італійської Республіки (а.с.103).

Більш того, ОСОБА_32 підтвердила у судовому засіданні, що в Італії ОСОБА_7 познайомилась і італійським професором, з яким збиралась одружитись, що також, на думку суду, свідчить про відсутність будь-яких сімейних стосунків з позивачем.

Таким чином, усі вищевикладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 протягом майже двох років (з 2013 по травень 2015року) та з 14 лютого 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ( день смерті) мешкала в Італії, а тому твердження позивача за первісним позовом про те, що він проживав зі спадкодавцем протягом п`яти років однією сім`єю є голослівними та не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

При цьому суд не має сумніву у тому, що ОСОБА_1 був добрим батьком по відношенню до своєї доньки ОСОБА_9, доглядав за нею та лікував її, однак, вказане, у будь-якому разі, не може бути доказом сумісного проживання з колишньою дружиною однією сім`єю, зважаючи на відсутність будь-яких доказів спілкування позивача з нею під час її перебування в Італії, її хвороби, лікування та поховання. Також, як таким доказом, на думку суду, не може бути і довіреність, видана ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_1 з правом представляти інтереси власника та здійснювати нагляд за житловим будинком по АДРЕСА_1, так як відносини представництва, визначені Главою 17 Цивільного Кодексу, не можуть бути підтвердженням факту спільного проживання та ведення господарства.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач, ОСОБА_1, не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме жодних документів, які б свідчили про його проживання однією сім'єю з померлою ОСОБА_7.

Так матеріали справи взагалі не підтверджено те, що позивач у будь-який спосіб спілкувався з ОСОБА_7 під час її перебування в Італії, надсилав їй листи, кошти, ліки тощо.

Також позивач на підтвердження того факту, що він проживав разом із ОСОБА_7 однією сім'єю не надав спільних з ОСОБА_7 фотокарток здійснених в період з 2011 року,.

Більш того, позивачем не надано будь-яких особистих документів належних ОСОБА_7, що, на думку суду, могло б дійсно свідчити про те, що він вважався цивільним чоловіком померлої.

Суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно паспорта Серії НОМЕР_7 з 13 квітня 1988 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_2.

Натомість як згідно паспорта Серії НОМЕР_9 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08.08.2015 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, до цього була зареєстрована за адресою АДРЕСА_4, а також АДРЕСА_3 (а.с. 93).

Окрім того, згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію № 880, яка була видана 24.09.2015 року Органом самоорганізації населення комітету мікрорайону «Люстдорф» вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали лише ОСОБА_7 та її донька ОСОБА_9.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які не були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви ОСОБА_1 є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Відповідно до положення п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась ОСОБА_18, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_10, де її батьками записані ОСОБА_34 та ОСОБА_14 (а.с. 62).

14 квітня 1948 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_35, після реєстрації якого ОСОБА_18 змінила прізвище на «ОСОБА_18», про що свідчить копія Свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_11, з якого також вбачається, що подружжя перебувало в фактичному шлюбі з 1940 року (а.с. 88).

Так, в період фактичних шлюбних відносин ОСОБА_18 та ОСОБА_35, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 (а.с. 63).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_7, її батьками в Свідоцтві про народження Серії НОМЕР_12 записані ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 64).

Згідно копії Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_13 ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 91), а згідно Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_14 ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 90).

01 жовтня 1969 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Київської рай адміністрації виконкому Одеської міськради було зареєстровано одруження ОСОБА_7 з ОСОБА_1 актовий запис № 726 (а.с. 94), який як зазначалось вище, було розірвано 18 лютого 1986 року.

Під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_14 була бабкою ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_18 та ОСОБА_13, а ОСОБА_7 була двоюрідною сестрою відповідачів ОСОБА_3.

Зазначене підтверджується наявними у справі документами, фотографіями, поясненнями відповідачів та свідків та свідчить про те, що ОСОБА_7 з дитинства підтримувала родинні зв`язки з братами ОСОБА_4 та ОСОБА_3, радилась з ними з життєвих питань, регулярно відвідували один одного, разом проводили свята та допомагали один одному.

Дані обставини також підтвердили свідки ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які також були допитані у судовому засіданні у якості свідків.

Так ОСОБА_4 пояснив суду, що його з ОСОБА_7 мами були рідними сестрами і в дитистві вони часто їздили на Слободку до тітки ОСОБА_13, які на той час жили трошки краще, ніж сім`я ОСОБА_3, так як тітка ОСОБА_13 шила, а її чоловік - ОСОБА_12 був червонодеревщиком. Починаючи з 1949 року ОСОБА_4 вже сам їхдив до них на Слободку декілька разів на тиждень. Коли у 1959 році ОСОБА_4 став студентом інституту ім. Ушинського, ОСОБА_7 часто навідувала його, бо їй подобався студентський колектив. Після повернення з Москви, де свідок прожив 25 років, їх стосунки відновились і він допомагав ОСОБА_7, то купити комп`ютер для ОСОБА_9, то з інших побутових питань. Також свідок підтримуував стосунки зі старшею сестрою ОСОБА_7 ОСОБА_10, яка працювала архіваріусом в старій будівлі Київського районного суду.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_40 пояснив суду, що у них був ще один брат ОСОБА_42, який захворів на дезинтерію та мама з ним перебувала у лікарні, у зв`язку з чим малого Колю було вирішено відправити проживати до тітки ОСОБА_13 на Слободку, а ОСОБА_4 проживав з бабусею по батьковій лінії. Підтвердив, що тітку ОСОБА_13, її чоловіка, ОСОБА_7 та тітку ОСОБА_41 вважав своєю родиною та протягом усього життя підтримував з ними родинні стосунки. Також знає про те, що у зв`язку з проблемами з сином ОСОБА_1 останный мав намір продати належну їм квартиру на АДРЕСА_2 і саме у зв`язку з цим запропонував ОСОБА_7 зійтись знову для сумісного проживання, однак, остання відмовилась від цього. Підтвердив, що ОСОБА_9 поховали на могилі бабусі ОСОБА_13 та дідуся ОСОБА_12.

Таким чином, досліджені у судовому засіданні докази, пояснення сторін та свідків, на думку суду, повністю підтверджують факт родинних стосунків померлої ОСОБА_7 та позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_3, у зв`язку з чим зустрічний позов у цій частині підлягає задоволенню.

При цьому суд зауважує, що, звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_1 визнавав відповідачів спадкоємцями третьої черги після смерті ОСОБА_7 та просив надати йому право на спадкування разом із ними, що також підтверджується його особистою заявою на аркуші справи 160, а потім під час судового розгляду з невідомих підстав змінив свою думку, стверджуючи, що його ввели в оману.

Разом з тим, вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що постанови про відмови у вчиненні нотаріальних дій нотаріусом не виносилось і оригінали правовстановчих документів наявні у відповідачів за первісним позовом.

Відповідно до ст.66 Закону України „ Про нотаріат " на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Згідно ч.1 ст.68 Закону України „ Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Відповідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування, в той час як за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку розглядові не підлягають.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом в частині визнання права власності на спірнй будинок та земельну ділянку слід відмовити, так як позивачі не позбавлені права, у разі набрання рішенням законної сили, оформити спадщину у нотаріуса у встановленому законом порядку.

Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 321, 328, 392, 1216-1221, 1222 - 1223, 1258, 1259, 1261-1265 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, надання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування та визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності - задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що - ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) була двоюрідною сестрою ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3).

В решті в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.