Ухвала

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 507/943/16-ц

провадження № 61-8650св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року у складі судді Споришевої Н. І. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Калараш А. А., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 20 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5 600 доларів США, з кінцевим строком погашення до 19 грудня 2012 року зі сплатою за користування кредитом 13,5 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 11 січня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у с. Троїцьке Любашівського району Одеської області. Позичальник порушив умови кредитного договору, тому станом на 13 червня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 40 601,39 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 246,25 доларів США, сума заборгованості за відсотками - 1 344,30 доларів США, комісія - 611,82 грн, штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 201,42 грн.

На підставі викладеного ПАТ «ВіЕйБі Банк» просило в рахунок погашення заборгованості у розмірі 40 601,39 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у с. Троїцьке Любашівського району Одеської області, загальною площею 58,6 кв. м, шляхом його продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час його реалізації.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням суду з позичальника на користь банка стягнуто заборгованість за кредитним договором, рішення суду виконано повністю і виконавче провадження закінчено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заборгованість за кредитним договором є неспівмірною із заставною вартістю предмета іпотеки, наявність цієї заборгованості не завдає значних збитків іпотекодержателю та не змінює обсяг його прав, а відтак обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не може вважатися співмірним меті його застосування. Банк всупереч вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» не вказав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що зібраними по справі доказами підтверджено наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитним договором станом на 13 червня 2016 року у розмірі 40 601,39 грн, оскільки боржник вчасно не виконав рішення суду від 03 березня 2014 року. Апеляційний суд не врахував, що матеріали справи містять погоджену між іпотекодавцем та іпотекодержателем у розумінні частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціну продажу предмета іпотеки, що за відсутності інших наданих сторонами доказів є достатнім для виконання судом вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» щодо встановлення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Крім того, висновок апеляційного суду про неспівмірність вартості іпотечного майна та сумою заборгованості за договором позики не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки як статтею 37, так і статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено обов'язок іпотекодержателя повернути іпотекодавцю різницю між вартістю іпотечного майна та сумою заборгованості.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

29 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Встановлено, що рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 03 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від 20 грудня 2007 року в розмірі 6 263,14 грн.

Головним державним виконавцем Братського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 09 листопада 2016 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку виконанням рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року в розмірі 6 263,14 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом банк вказував, що розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення цієї заборгованості за кредитом, тому банк має право на стягнення тіла кредиту, процентів, комісії та неустойки (штрафу).

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 61-4629св18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій та процентів, передбачених умовами договору та ЦК України, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-2631цс15).

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у даній справі є подібними тим, що виникли у справі № 310/11534/13-ц, яку передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа № 310/11534/13-ц передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 507/943/16-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 310/11534/13-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська