Постанова

Іменем України

21 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 307/2895/13-ц

провадження № 61-3546св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни - Бомбушкара Сергія Павловича на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2014 року в складі судді Бобрушка В. І. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2016 року в складі суддів Леска В. В., Кожух О. А., Кондора Р. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 19 вересня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 16 043 долари США зі сплатою 10 % річних за користування кредитом та 0,4 % від суми кредиту щомісяця за управління кредитом протягом всього строку користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 18 вересня 2012 року. Сторонами погоджено, що погашення кредиту відбувається щомісячними платежами, мінімальний розмір платежу становить 342 долари США. Позичальник належним чином не виконав своїх кредитних зобов'язань, а тому станом на 15 липня 2013 року утворилася заборгованість перед банком у розмірі 85 826,97 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 686 014 грн 98 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 12 240,24 долара США, що за курсом НБУ становить 97 836 грн 24 коп.; заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 4 305,83 долара США, що за курсом НБУ становить 34 416 грн 46 коп.; заборгованість зі сплати комісії - 2 653,20 долара США, що за курсом НБУ становить 21 206 грн 99 коп.; пеня за порушення сплати термінів платежів - 66 627,71 долара США, що за курсом НБУ становить 532 555 грн 29 коп.

На підставі викладеного ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором станом на 15 липня 2013 року в розмірі 85 826,97 долара США.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 2 460 грн за проведення судової почеркознавчої експертизи.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правочин у формі кредитного договору від 19 вересня 2006 року між сторонами не вчинявся, тобто є неукладеним, а тому немає підстав вважати, що відповідач має будь-які кредитні зобов'язання перед позивачем.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що кредитний договір від 19 вересня 2006 року рішенням суду визнаний недійсним, отже, не створює юридичних наслідків для ОСОБА_2 з моменту його вчинення, тому відсутні підстави для стягнення з останнього заборгованості за вказаним кредитним договором.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О. - Бомбушкар С. П. просив скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що між сторонами укладено кредитний договір. Висновок експерта, який покладений в основу оскаржуваного судового рішення, виконаний з порушенням норм права, а тому позивачем заявлені клопотання про призначення повторної експертизи, проте залишені судами без задоволення. Висновок експерта, який не є для суду обов'язковим, спростовується зібраними у справі доказами, яким не надано належної правової оцінки, а саме: розрахунком заборгованості; договором застави, який був укладений з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань; заявою-згодою дружини відповідача на укладення кредитного договору; розпорядженням на перерахунок кредитних коштів; довідкою-рахунком про отримання автомобіля, який було придбано за рахунок кредиту. У договорі застави автомобіля, який посвідчений нотаріусом та підписаний ОСОБА_2, зазначено основні умови спірного кредитного договору. Крім того, відповідач не погодився лише з деякими пунктами кредитного договору та вказував, що кредитний договір було підписано в іншій редакції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

24 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що за змістом кредитного договору від 19 вересня 2006 року ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», надано ОСОБА_2 кредит у розмірі 16 043 долари США зі сплатою 10 % річних за користування кредитом та 0,4 % від суми кредиту щомісяця за управління кредитом протягом всього строку користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 18 вересня 2012 року. Погашення кредиту відбувається щомісячними платежами до 20 числа поточного місяця, мінімальний розмір платежу становить 342 долари США.

Установлено, що згідно із заявою на видачу готівки ВАТ «КБ «Надра» видало ОСОБА_2 16 043 долари США.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 15 липня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «КБ «Надра» становить 85 826,97 долара США, що за курсом НБУ становить 686 014 грн 98 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 12 240,24 долара США, що за курсом НБУ становить 97 836 грн 24 коп.; заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом - 4 305,83 долара США, що за курсом НБУ становить 34 416 грн 46 коп.; заборгованість зі сплати комісії - 2 653,20 долара США, що за курсом НБУ становить 21 206 грн 99 коп.; пеня за порушення сплати платежів - 66 627,71 долара США, що за курсом НБУ становить 532 555 грн 29 коп.

Висновком судової почеркознавчої експертизи від 22 квітня 2014 року визначено, що підпис у наданому експерту примірнику кредитного договору від 19 вересня 2006 року виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що між сторонами укладено кредитний договір від 19 вересня 2006 року, який підписаний та погоджений сторонами, кредитодавець виконав умови вказаного правочину та надав позичальнику кошти на придбання автомобіля, який було передано у заставу позивачу з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань за спірним договором.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» надано: претензію (вимогу) про повернення кредитної заборгованості від 22 липня 2013 року, розрахунок заборгованості, кредитний договір від 19 вересня 2006 року, заяву про видачу готівки, договір застави від 21 вересня 2006 року, заяву про надання кредиту, пам'ятку клієнта про умови кредитування (з відміткою про ознайомлення позичальника).

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач не погодився лише з пунктами 1.3, 3.6, 4.2.3, 4.2.4, 4.3.8, 5.1, 5.3, 8.2 кредитного договору, оскільки указаними пунктами передбачено сплату додаткових сум за користування кредитними коштами та порушення кредитних зобов'язань, проте суди залишили поза увагою, що недійсність окремих пунктів кредитного договору не тягне за собою недійсність цього договору в цілому.

Суди також залишили поза увагою добровільне виконання позичальником умов кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості із загальною сумою платежів клієнта за кредитним договором в розмірі 10 554 долари США.

Встановлено, що суму кредиту позичальник отримав, вказаний факт не заперечував.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між сторонами укладено договір застави транспортного засобу від 21 серпня 2006 року, вказаний правочин не оскаржено.

Позивач посилався на те, що умовами нотаріально посвідченого договору застави від 21 серпня 2006 року, підписаного ОСОБА_2, підтверджено умови кредитного договору щодо суми виданого кредиту, строків його повернення, розміру відсотків (10 %), розміру плати за управління кредитом (0,4 %), сплати штрафних санкцій.

Указані доводи позивача судами не перевірено та відповідачем не спростовано.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За змістом статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Представником позивача як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції заявлено клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи, оскільки висновок експерта від 22 квітня 2014 року, на думку банку, є необґрунтованим, суперечить матеріалам справи та викликає сумніви в його правильності, а для встановлення обставин вчинення підпису в договорі саме позивачем потрібні спеціальні знання. Проте суди першої та апеляційної інстанцій без мотивування підстав відмовили у задоволенні вказаного клопотання.

Суди не звернули уваги на те, що право на подання клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи надане банку статтями 143, 150 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, за змістом яких, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 5 червня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року, ухвалене у справі № 307/3198/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, на встановлені обставини якого посилався суд апеляційної інстанції, не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи, оскільки вказані судові рішення скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року.

За таких обставин суди не встановили дійсних обставин справи, не дослідили доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, без мотивування підстав відмовили в задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи, а тому дійшли передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не досліджено зібраних у справі доказів, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни - БомбушкараСергія Павловича задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В.Пророк

І. М.Фаловська

С. П.Штелик