АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/549/17 Номер провадження 22-ц/786/426/18Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Бондаревської С.М., Прядкіної О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Решетника С.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк», Відділення Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» в м. Кобеляки, третя особа: ОСОБА_4, про визнання порушення права споживача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду із вказаним позовом, неодноразово уточненим та доповненим в ході судового розгляду справи, до відповідачів, посилаючись на те, що 02.04.2016 року ПАТ «Полтава банк» було закрито для відвідувачів (клієнтів) раніше на півгодини, а саме об 11 год. 30 хв., чим порушено право позивача, як споживача в частині оплати за спожитий газ. Також, вказував на те, що працівник банку охоронець ОСОБА_4 був напідпитку, безпричинно не впустив його до приміщення банку для здійснення платежу за використаний природній газ та наніс йому тілесні ушкодження.

З урахуванням наведеного остаточно прохав: винести судове рішення, яким визнати незаконними та протиправними дії працівників Кобеляцької філії ПАТ «Полтава-Банк», що виразилося в тому, що вони 02.04.2016 року раніше на півгодини закрили банк, не впустили його до банку, чим порушили його право, як споживача, заплатити за спожитий газ; визнати незаконними та протиправними дії працівників Кобеляцької філії ПАТ «Полтава-Банк», що виразилося в тому, що вони встановили неякісну відеоапаратуру на приміщенні Кобеляцької філії ПАТ «Полтава-Банк», яка здійснювала неякісний відеозапис подій та громадян, зокрема, позивача 02.04.2016 року; визнати незаконними та протиправними дії працівника «Полтава-Банк» ОСОБА_4, що виразилося в тому, що він 02.04.2017 року наніс ОСОБА_2 тілесні ушкодження та стягнути з відповідача ПАТ «Полтава-Банк» кошти у сумі 250000,00 грн. за завдану позивачу моральну шкоду внаслідок його побиття 02.04.2016 року працівником ПАТ «Полтава-Банк» ОСОБА_4; стягнути з відповідача ПАТ «Полтава-Банк» кошти у сумі 10000,00 гривень за завдану позивачу моральну шкоду внаслідок того, що працівник ПАТ «Полтава-банк» ОСОБА_4 02.04.2016 року не впустив його до приміщення банку заплатити за спожитий газ, чим порушив його право як споживача.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк», Відділення Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання порушення права споживача, задоволено частково.

Визнано незаконними та протиправними дії працівників Кобеляцького відділення Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк», що виразилося в тому, що 02.04.2016 року не впустили ОСОБА_2 в приміщення банку, чим порушили його право, як споживача, заплатити за спожитий газ та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 2000,00 грн.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» на користь держави судові витрати у сумі 1280,00 грн.

В іншій частині позивачу в позові відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що факт встановлення неякісної, дешевої відеоапаратури працівниками ПАТ «Полтава-Банк» є очевидним і не потребує доказування. Також, на думку апелянта, є очевидним факт порушення прав позивача внаслідок встановлення відповідачем неякісної відеоапаратури на приміщенні ПАТ «Полтава-Банк» в м. Кобеляки, оскільки це ускладнило доказування факту побиття ОСОБА_2 охоронцем банку.

Зазначає, що, аналізуючи сукупність показань ОСОБА_4 в суді, його пояснень начальнику Козельщинської поліції, висновків експерта №63, дані з виписки з історії хвороби №1315 та інформацію з відеозапису, час, коли відбулося побиття та час госпіталізації ОСОБА_2 в лікарню швидкою допомогою, є очевидним факт того, що ушкодження позивачу були нанесені саме ОСОБА_4

Окрім того, апелянт не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, вважає її недостатньою та неспівмірною до заподіяної шкоди.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ПАТ «Полтава-Банк» прохало скасувати рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 04.12.2017 року по справі №532/549/178 в частині задоволених позовних вимог, а саме: визнання незаконними та протиправними дій працівників Кобеляцького відділення ПАТ «Полтава-Банк», що виразилось у тому, що 02.04.2016 року ОСОБА_2 не впустили в приміщенні банку, чим порушили його право як споживача заплатити за спожитий газ та стягнення з ПАТ «Полтава-Банк» моральної шкоди в сумі 2000,00 грн. та судових витрат на користь держави у сумиі1280,00 грн.; в іншій частині судове рішення прохали залишити без змін; в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Вказують, що ніякого побиття ОСОБА_2 охоронцем Банку ОСОБА_4 не було, що чітко видно із долученої до матеріалів справи камери відоеспоспереження та обвинувальний акт по матеріалам кримінального провадження по факту отримання ОСОБА_5 тілесних ушкоджень не складений.

Зазначають, що між діями охоронця Банку ОСОБА_4 по відношенню до позивача та наслідками, про які стверджує ОСОБА_2: втрата зору у лівому оці, мікро інсульт, внаслідок якого відбувся крововилив у скловидне тіло лівого ока, що тягне за собою повну втрату зору, та ін. не має причинного зв'язку та його не доведено в суді першої інстанції.

Також, зауважує, що охоронець ПАТ «Полтава-Банк» ОСОБА_4 02.04.2016 року близько 11-30 год. прикрив двері приміщення Банку для того, щоб не створювати великого скупчення людей у маленькому приміщенні Банку.

При цьому, на думку відповідача, виходячи з поняття «споживач» згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» ОСОБА_2 на порозі Банку (біля вхідних дверей) ще не був споживачем, а враховуючи його подальші дії (напад на охоронця Банку та розбиття вікна Банку) виявився не те. що клієнтом Банку, а як мінімум правопорушником.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та установлено місцевим судом, згідно розпорядження голови правління ПАТ «Полтава-Банк» від 24.09.2014 року №РП346, режим роботи відділення ПАТ «Полтава-Банк» в м. Кобеляки за адресою м. Кобеляки, пл.. Перемоги, 2 д з клієнтами в суботу - з 08 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. (т.1, а.с.48).

Відповідно до наказу голови правління ПАТ «Полтава-Банк» від 01 лютого 2016 року №491 ОСОБА_4 прийнято на постійну роботу на посаду охоронника відділення ПАТ «Полтава-Банк» в м. Кобеляки з 12.01.2016 року, а, згідно наказу голови правління ПАТ «Полтава-Банк» від 03.08.2016 року №2818, останнього було звільнено з займаною посади за власним бажанням (т.1, а.с.162, т.2, а.с.117).

Також, місцевим судом установлено, що 02.04.2016 року, приблизно об 11 год. 30 хв. (точний час судом не визначено), позивач не зміг потрапити до приміщення Кобеляцької філії ПАТ «Полтава-Банк» та сплатити платежі.

Окрім того, 02.04.2016 року ОСОБА_2 зазнав тілесних ушкоджень, що підтверджується медичними довідками, виписками з історії хвороби, виписками з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативними висновками, висновком експерта №63 від 24.06.2016 року та ін. (т.1, а.с.73-78, 129-130, 135-137, 210-211, 215, 226-227; т.2, а.с.18, 20, 22, 28, 82-85).

Відповідно до результатів токсикологічного дослідження №731 від 12.04.2016 року, вбачається, що 02.06.2016 року у громадянина ОСОБА_4 в крові виявлено етанол, в концентрації 0,2 ‰ (т.1, а.с.196-197, 200-201,222-223).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про визнання незаконними та протиправними дій працівників Кобеляцького відділення ПАТ «Полтава-Банк», що виразилося в тому, що 02.04.2016 року ОСОБА_2 не впустили в приміщення банку, чим порушили його право, як споживача, заплатити за спожитий газ є доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення. Також, суд першої інстанції вважав, що внаслідок наведених неправомірних дій, позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої правомірно оцінено в сумі 2000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні решти вимог суд виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що на приміщенні Кобеляцької філії ПАТ «Полтава-Банк» встановлена неякісна відеоапаратура та доказів стосовно того, що ОСОБА_4 вчинив протиправні дії відносно ОСОБА_2, оскільки його вину не доведено в законному порядку і не встановлено обвинувальним вироком суду.

Такий висновок не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Частинами 1,2 ст.17 ЗУ «Поро захист прав споживачів» передбачено, що за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України.

Пунктом 1.3 Положення про відділення ПАТ «Полтава-Банк» в м. Кобеляки, затвердженого рішенням наглядової ради ПАТ «Полтава Банк» (протокол засідання наглядової ради від 30.07.2015 року №32) визначено, що відділення не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом ПАТ «Полтава-Банк» і здійснює свою діяльність від імені Банку, в межах наданих йому повноважень (т.1, а.с.149-151).

Згідно пункту 3.1 Положення основними завданням Відділення є наближення банківських послуг до клієнтів, розширення сфери послуг та залучення грошових коштів від населення та суб'єктів господарювання.

При цьому, як зазначено вище, режим роботи з клієнтам відділення ПАТ «Полтава-Банк» в м. Кобеляки в суботу встановлено - з 08 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. (т.1, а.с.48).

Проте, як установлено місцевим судом, на підставі належних та допустимих доказів, наявних у матеріалах справи, та, згідно показань свідка ОСОБА_4 (третя особа у справі), допитаного у судовому засіданні в суді першої інстанції, 02.04.2016 року позивачу, як споживачу послуг банку, працівниками Кобеляцького відділення ПАТ «Полтава Банк» чинилися перешкоди у здійсненні його права, шляхом недопущення його до приміщення банку для сплати платежів за спожитий природній газ.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо правомірності вимоги позивача про визнання незаконними та протиправними дій працівників Кобеляцького відділення ПАТ «Полтава-Банк», що виразилося в тому, що 02.04.2016 року ОСОБА_2 не впустили в приміщення банку, чим порушили його право, як споживача, заплатити за спожитий газ.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов'язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Згідно п.5 наведеної постанови від 31.03.1995 року №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до пп.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як установлено матеріалами справи, внаслідок неправомірних дій працівників Кобеляцького відділення ПАТ «Полтава-Банк», що мали місце 02.04.2016 року та виразилися в тому, що ОСОБА_2 не впустили в приміщення банку для реалізації ним свого права як споживача послуг відповідача, а саме внесення сплати за спожитий природній газ, позивачу було дійсно завдано моральну шкоду.

При цьому, колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди в сумі 2000,00 грн.,яка присуджена до сплати з ПАТ «Полтава Банк» за рішенням місцевого суду, оскільки вона визначена з урахуванням тривалості, характеру та обсягу фізичних, психічних і душевних страждань, завданих позивачу, та відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Посилання апелянта на те, що визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 2000,00 грн. є недостатнім та неспівмірним до заподіяної шкоди, колегією суддів до уваги не приймається, та спростовується вищевикладеним, з огляду на те, що визначений судом розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, 02.04.2016 року СВ Кобеляцького відділу ГУНП у Полтавській області за заявою ОСОБА_2 розпочато кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень (т.1, а.с.133).

Відповідно до Висновку експерта №24 від 04.04.2016 року, виконаного на підставі постанови слідчого СВ Кобеляцького ВП Чернявського В.Ю., у гр. ОСОБА_2 виявлені такі тілесні ушкодження: садна в надбрівній області зліва та на переніссі зліва, набряк і синець спинки носа та в області кута нижньої щелепи справа та зліва. Синці на обох повіках очей (т.2, а.с.215-216).

Також, згідно Висновку експерта №63 від 24.06.2016 року, зробленого на підставі постанови слідчого СВ Козельщинського ВП Остапенко Д.С., у ОСОБА_2 виявлені такі тілесні ушкодження: ЗЧМТ зі струсом головного мозку, перелом кісток носа зліва без зміщення, викривлення носової перегородки, садна в надбрівній області зліва та на переніссі зліва, набряк і синець спинки носа та в області кута нижньої щелепи справа та зліва, синці на обох повіках обох очей, які виникли можливо в термін і при вказаних під експертним обставинах, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинити короткочасний розлад здоров'я, згідно Правил судово-медичного встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень п.2.3.3. (наказ МОЗ №6 від 17.01.1995р). Виявлені при судово-медичній експертизі ОСОБА_2 тілесні ушкодження могли виникнути при встановлених обставинах, вказаних підекспертним. Виникнення вказаних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту при наданні прискорення малоймовірно. При судово-медичній експертизі ОСОБА_2 тілесні ушкодження, характерні для боротьби і самооборони не виявлено. Зважаючи на розташування ушкоджень в області обличчя, експерт вважав, що підекспертний знаходився в положенні обличчям до нападника. Зважаючи на кількість, характер та локалізацію виявлених при судово-медичній експертизі ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, експерт вважав, що йому було нанесено не менше 4-х ударів (т.1, а.с.129-130).

Окрім того, як установлено наявними у матеріалах справи медичними довідками, виписками з історії хвороби, виписками з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативними висновками та ін. 02.04.2016 року ОСОБА_2 зазнав тілесних ушкоджень (т.1, а.с.73-78, 135-137, 210-211, 215, 226-227; т.2, а.с.18, 20, 22, 28, 82-85).

Так, постановою заступника прокуратури області старшого радника юстиції О. Плескача від 12.12.2016 року постанову слідчого Козельщинського ВП Кобеляцького ВП ГУ НП в Полтавській області Остапенка Д.С. від 22.11.2016 року про закриття кримінального провадження №0000206 за ч.2 ст.125 КК України, скасовано.

В подальшому, постановою слідчого СВ Новосанжарського ВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції М.В. Новікова закрито кримінальне провадження №0000206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаче ного ч.1 ст.125 КК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Разом із тим даною постановою встановлено, що в ході досудового розслідування було допитано в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які під час допиту вказали, що 02.04.2016 року перебували поряд з відділенням банку. В цей час почули, як ОСОБА_2 стукав у двері банку, після цього до нього вийшов охоронець ОСОБА_4 Через деякий час свідки бачили, як ОСОБА_2 першим накинувся на ОСОБА_4, махав на нього руками, намагаючись ударити, а ОСОБА_4, в свою чергу, ухилявся та у відповідь штовхнув ОСОБА_2, від чого останній упав на бруківку.

Також, як убачається з показань ОСОБА_4, допитаного в якості свідка у судовому засіданні, яке відбулось 04.08.2017 року в суді першої інстанції, він з 12.01.2016 року прийнятий на постійну роботу на посаду охоронника відділення ПАТ «Полтава-Банк» в м. Кобеляки. 02.04.2016 року близько 11 год 30 хв., перебуваючи в приміщенні банку, він був вимушений зачинити вхідні двері банку, оскільки в приміщенні було багатолюдно. Через деякий час в металеві двері почав стукати невідомий чоловік і як згодом стало відомо, це був позивач ОСОБА_2 Відчинивши двері ОСОБА_4 були надані пояснення ОСОБА_2, що необхідно зачекати, оскільки в приміщенні банку забагато людей. Згодом на підвищених тонах між ним та позивачем виникла сварка, останній погрожував в приміщенні банку розбити вікна та нецензурно лаявся. В ході сварки ОСОБА_2 намагався вдарити ОСОБА_4, погрожував йому фізичною розправою. Через деякий час, в ході штовханини, охоронець Банку відійшов разом з ОСОБА_2 від вхідних дверей банку, та позивач повторно намагався вдарити в обличчя ОСОБА_4, але останій відштовхнув від себе ОСОБА_2. внаслідок чого він упав на бруківку та отримав травму носа.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За нормою ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Моральна шкода полягає, зокрема, у у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої ї, членів її сім'ї чи близьких родичів (ч.2 ст.23 ЦПК).

З урахуванням вищевикладеного, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та кожен окремо, зіставляючи час, обставини, місце події, висновки експертів, покази свідків, допитаних у межах кримінального провадження та даної цивільної справи, колегія суддів приходить до висновку, що саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_4, а саме побиття ним позивача, ОСОБА_2 зазнав тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, що, в свою чергу, мало наслідком заподіяння позивачу моральних страждань.

Відтак, існує наявність причинного зв'язку між заподіяною ОСОБА_2 шкодою і протиправним діянням її заподіювача (ОСОБА_4.) та вина останнього в її заподіянні, а тому доводи апеляційної скарги в частині визнання незаконними та протиправними дій працівника ПАТ «Полтава-Банк» ОСОБА_4, що виразилось в тому, що він 02.04.2016 року наніс ОСОБА_2 тілесні ушкодження та стягнення з відповідача морального відшкодування заподіяної шкоди колегія вважає слушними і такими, що заслуговують на увагу, та приходить до висновку про скасування у цій частині рішення місцевого суду та часткового задоволення даної позовної вимоги.

При цьому, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, враховуючи обсяг спричинених позивачу фізичних, психічних і душевних страждань, їх тривалість та характер, колегія суддів вважає, що з ПАТ «Полтава-Банк» на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 10000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої працівником банку під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Окрім того, доводи апеляційної скарги стосовно того, що, на думку апелянта факт встановлення неякісної, дешевої відеоапаратури працівниками ПАТ «Полтава-Банк» є очевидним і не потребує доказування та саме внаслідок встановлення відповідачем неякісної відеоапаратури на приміщенні банку було ускладнено можливість позивача у доказуванні факту побиття ОСОБА_2 охоронцем банку, колегією суддів до уваги не приймаються з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що позивачем ОСОБА_2 на підставі належних, достатніх та допустимих доказів, зокрема, актів перевірок, висновків експерта чи спеціаліста, не доведено факту встановлення ПАТ «Полтава Банк» неякісної, дешевої відеоапаратури у відділенні банку у м. Кобеляки та факту порушення у зв'язку з цим прав позивача щодо можливості доказування факту його побиття охоронцем банку ОСОБА_4

Окрім того, твердження апелянта про очевидність факту встановлення відповідачем неякісної відеоапаратури на приміщенні банку та у зв'язку з цим відсутність обов'язку його доказування, є необгрунтованим, оскільки ст.82 ЦПК України, наведено перелік підстав звільнення від доказування, до якого така підстава як «очевидність факту», не входить.

У відповідності до пп.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.367, пп.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 04 грудня 2017 року в частині відмови у визнанні незаконними та протиправними дій працівника Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» ОСОБА_4, що виразилось в тому, що він 02.04.2016 року наніс ОСОБА_2 тілесні ушкодження, - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким дану позовну вимогу задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» на користь ОСОБА_2 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) за завдану моральну шкоду внаслідок його побиття 02.04.2016 року працівником Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк» ОСОБА_4.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ О.В. Прядкіна

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун