У Х В А Л А

26 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 522/7909/16-ц

Провадження № 14-150 цс 18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - позивач) до ОСОБА_4 (далі - відповідач), третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_5 (далі - третя особа), про стягнення заборгованості за договором поставки

за касаційною скаргою відповідача на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2017 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року та

в с т а н о в и л а:

у квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки від 1 серпня 2014 року № 02/08 (далі - договір поставки) у розмірі 2 115 710,25 грн, що складається з суми основного боргу - 1 319 103,29 грн, трьох відсотків річних - 56 590, 02 грн та інфляційних втрат - 740 016,94 грн.

8 лютого 2017 року відповідач звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України(у редакції, чинній на час розгляду справи), оскільки спір щодо виконання умов договору поставки належить до компетенції господарського суду та не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

10 серпня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання, оскільки позов пред'явлений до фізичної особи, яка не є суб'єктом господарювання, а отже, справу належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

10 серпня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси також ухвалив рішення, яким задовольнив позов і стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за договором поставки у розмірі 2 115 710,25 грн.

28 листопада 2017 року Апеляційний суд Одеської області постановив ухвалу, якою ухвалу та рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що відповідач не заперечує факт укладення договору та виконання позивачем обов'язків з поставки товару, однак зазначає, що вартість поставленого товару ним повністю сплачена шляхом передання коштів через третю особу. Докази перебування позивача у трудових відносинах з третьою особою та факт видання на її ім'я довіреності на отримання коштів суду надані не були. Так само суди дійшли висновку, що відсутні докази про передання коштів саме на оплату товару за договором поставки, а також про підтвердження факту повного виконання відповідачем обов'язку з оплати товару.

Стосовно суб'єктної юрисдикції, то, виходячи з аналізу договору поставки, апеляційний суд додатково вказав, що правовідносини виникли між суб'єктом господарювання та фізичною особою, що виключає розгляд справи за правилами господарського судочинства. Та обставина, що відповідач зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, не має правового значення, оскільки, укладаючи договір поставки, він діяв як фізична особа. Суд апеляційної інстанції також вказав, що, зважаючи на чинне процесуальне законодавство, господарський суд не уповноважений відкрити провадження у такій справі, навіть якщо у відповідному договорі поставки зазначено, що спір має бути вирішений у господарському суді.

18 грудня 2017 року відповідач подав касаційну скаргу. Стверджує про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що обов'язок зі сплати ним 30 % суми за договором поставки не виник, оскільки відповідач не отримував від позивача рахунок на оплату, а саме з наданням такого рахунку договір поставки пов'язує виникнення зазначеного обов'язку. Відтак, на думку відповідача, у суду не було підстав для стягнення всієї заявленої заборгованості, а також нарахованих на неї 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідач вказує, що всю заборгованість за поставлені товари погасив.

Вважає, що спір виник стосовно виконання умов договору поставки, який був укладений і виконаний у межах господарських відносин, а тому такий договір є господарським відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 ГПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами). Юрисдикція щодо розгляду спору між сторонами, на думку відповідача, визначена сторонами у договорі поставки, відповідно до пункту 9.2 якого, якщо сторони не можуть дійти згоди, то спір передається на розгляд і остаточне вирішення у відповідний господарський суд України. Відповідач вважає, що оскільки цей пункт договору не визнаний недійсним і не встановлена його нікчемність, він є обов'язковим для виконання. З огляду на просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції за підсудністю.

15 січня 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду залишив касаційну скаргу без руху.

24 січня 2018 року відповідач подав заяву щодо виправлення недоліків касаційної скарги.

23 лютого 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження.

16 березня 2018 року позивач подав відзив на касаційну скаргу. Зазначає, що оскаржені судові рішення є законними, обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що відповідач не довів факт повного погашення заборгованості за поставлені товари, а сплата ним 30 % суми за договором поставки мала бути здійснена до 5 жовтня 2014 року.

Стосовно оскарження судових рішень з підстав недотримання правил юрисдикції позивач вважає, що за договором поставки відповідач є покупцем саме як фізична особа, а не як суб'єкт господарювання. Тому суд правильно застосував статтю 109 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи). Посилання відповідача на пункт 9.2 договору поставки, на думку позивача, є безпідставним, оскільки цей договір укладений на основі «стандартного договору», а сторони під час заповнення відповідного бланку через необачність не змінили вказаний пункт. Відтак, висновок апеляційного суду стосовно непідсудності спору господарському суду відповідає вимогам чинного законодавства.

29 березня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до судового розгляду.

12 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на те, що відповідачоскаржує ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2017 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року, зокрема, з підстав порушення правил суб'єктної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за договором поставки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2017 року,рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 28 листопада 2017 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 16 травня 2018 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

3. Скерувати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. М. Ситнік
В. С. КнязєвО. С. Ткачук
Л. М. ЛобойкоВ. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська