Ухвала

28 березня 2018 року

м. Київ

справа № 202/3270/14-ц

провадження № 61-14454ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором,

ВСТАНОВИВ:

Подана 21 лютого 2018 року касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року не може бути прийнята до розгляду, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що вона не була присутня у судовому засіданні апеляційного суду 21 вересня 2015 року. Причину своєї неявки вважає поважною, а відсутність відомостей про вручення судової повістки на цю дату − підставою для відкладення розгляду справи. Про ухвалення апеляційним судом рішення заявнику стало відомо лише після того, як з її пенсії почалися відрахування коштів на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року. ОСОБА_1 звернулася 29 січня 2018 року до апеляційного суду Дніпропетровської області та 05 лютого 2018 року до Індустріального суду міста Дніпропетровська із заявами про видачу копії рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року. Заявник додає до касаційної скарги зазначені заяви, однак це не підтверджує факт отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного рішення саме 05 лютого 2018 року.

З наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції із скаргою вбачається, що ОСОБА_1 була присутня 08 червня 2015 року в судовому засіданні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, тобто була обізнана про ухвалене судом першої інстанції рішення, яким роз'яснено сторонам про можливість оскарження цього рішення в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

У подальшому заявником протягом тривалого часу не вчинялося жодних дій, щоб дізнатися про стан відомого їй провадження, а саме по собі подання касаційної скарги після більше ніж двох років з моменту ухвалення рішення свідчить лише про те, що ОСОБА_1 не цікавив стан відомого їй провадження.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, пункт 27 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (ухвала) від

14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку після спливу значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

За таких обставин наведені підстави пропущення процесуального строку належним чином не підтверджені.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06 жовтня 2015 року, яке набуло статусу остаточного

29 січня 2016 року визначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykhv. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR2003-Х).

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Заявнику слід надіслати на адресу суду відповідні докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку до моменту звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Крім того, касаційна скарга не оплачена судовим збором в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду у липні 2011 року з позовними вимогами до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 22 465,97 грн (вимога майнового характеру). ОСОБА_1 звернулася із зустрічними позовними вимогами до

ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором (вимога немайнового характеру).

Підпунктом першим пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент звернення до суду першої інстанції) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом другим пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент звернення до суду першої інстанції) визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір 0,1 розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 22 Закону України «Про Державний бюджет України на

2011 рік»з 01 січня 2011 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 941 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 за подання касаційної скарги слід сплатити 543,42 грн судового збору. Заявником сплачено 344,66 грн судового збору відповідно до квитанції від 19 лютого 2018 року

№ 219842288, а тому потрібно доплатити 198,76 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019, рахунок отримувача: 0007, ККДБ: 22030102.

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило