Постанова

Іменем України

04 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 357/18171/15-ц

провадження № 61-5763св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач -публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Антоненко В. І., Ігнатченко Н. В., Поліщука В. М., від 13 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що 08 липня 2008 року між ним та ПАТ «Креді Агріколь Банк»був укладений кредитний договір № 135/08-Ф. Згідно кредитного договору банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості та платності грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США, в порядку і на умовах, визначених цим договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 липня 2018 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 08 липня 2008 року, предметом якого є нерухоме майно - житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться по вул. Чапаєва, 21 в м. Білій Церкві Київської області. Позивач вважав, що вказані договори були укладені в порушення вимог чинного законодавства, в зв'язку з чим він звернувся до суду та просив суд визнати недійсними вказані кредитний договір та договір іпотеки

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Жарікова О. В. від 09 березня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 135/08-Ф, укладений 08 липня 2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», який змінив своє найменування з акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк» на ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3 з моменту укладення. Визнано недійсним договір іпотеки від 08 липня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 4266, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5, укладений між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», який змінив своє найменування з акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк» на ПАТ «Креді Агріколь Банк», та громадянином ОСОБА_3, з моменту укладення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент звернення позивача до відповідача з проханням видачі споживчого кредиту та перед укладенням договору про надання споживчого кредиту відповідач відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно додатку № 2 до кредитного договору банк повідомив позичальника про те, що абсолютне значення подорожчання кредиту складає 45 100,44 грн, однак таке подорожчання не відповідає дійсності. Згідно із проведеним розрахунком, який викладений у висновку № 81 експертного економічного дослідження від 09 лютого 2016 року, який проведений СП «Західно-український експертно-консультативний центр» судовим експертом ОСОБА_6, абсолютне значення подорожчання кредиту складає 24 058,93 доларів США. Тобто під час укладення кредитного договору відповідач повідомив позивачу неправдиву інформацію стосовно умов кредитування.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що при укладенні оспорюваних договорів були порушені вимоги чинного законодавства та його права споживача фінансових послуг. У кредитному договорі міститься вся інформація, яку банк зобов'язаний був надати позивачу перед укладенням договору про надання споживчого кредиту. Позивачем також не надано суду доказів на підтвердження його доводів про те, що умови договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності. ОСОБА_3 уклав вказані договори добровільно та тривалий час виконував взяті на себе зобов'язання, а отже погодився з усіма умовами, що випливали із укладення кредитного договору. Посилання суду на висновок № 81 експертного економічного дослідження від 09 лютого 2016 року є некоректним, оскільки даний висновок є неналежним доказом.

02 серпня 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року та залишити в силі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник посилається на те, що ним до суду першої інстанції було подано експертне дослідження, відповідно до висновку якого встановлено, що абсолютне значення подорожчання кредиту становить 24 058,83 доларів США, а не 45 100,44 грн, як повідомив банк при укладені договору. Тобто, за період дії кредитного договору позивач мав сплатити банку не передбачені умовами кредитного договору кошти. В кредитному договорі банком було зазначено орієнтовну сукупну вартість кредиту у гривні, а кредит видавався в іноземній валюті - доларах США, що свідчить про невідповідність умов договору реальним обставинам справи, і як наслідок укладений правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлено ним (частина третя статті 203 ЦК України). Під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному кредитним договором.

26 серпня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2016 року справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судами встановлено, що 08 липня 2008 року між позивачем та відповідачем АТ «Індустріально-Експортний Банк», який в подальшому змінив своє найменування з АТ «Індустріально-Експортний Банк» на ПАТ «Креді Агріколь Банк» було укладено кредитний договір № 135/08-Ф. Відповідно до умов пункту 1.1. кредитного договору банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором.

Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 15,0 % відсотків на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється із розрахунку 360 днів у році (пункт 1.3.1 кредитного договору). Банк надав кредит строком з 08 липня 2008 року по 07 липня 2018 року (пункт 1.1. кредитного договору).

З метою забезпечення виконання зобов'язань по погашенню кредиту між позивачем та банком укладено договір іпотеки від 08 липня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 4266, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 Предметом договору іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок та земельна ділянка, знаходяться по вул. Чапаєва, 21 в місті Біла Церква Київської області.

Відповідно до умов кредитного договору погашення кредиту відбувається згідно додатку № 1 - графіку погашення суми кредиту до кредитного договору № 135/08-Ф від 08 липня 2008 року. Додатком № 2 до кредитного договору № 135/08-Ф від 08 липня 2008 року передбачена сума кредиту у валюті кредиту - 25 000,00 доларів США, строк кредиту - 120 місяців, процентна ставка 15,0 % річних, комісійна винагорода 100 грн, супутні послуги, а саме: оцінка нерухомості 600,00 грн, нотаріальне посвідчення договору іпотеки 200,00 грн, внесення предмета іпотеки до Державного реєстру іпотеки 200,00 грн, страхування нерухомості 1600,50 грн, титульне страхування 0,00 грн, збір до Пенсійного фонду 485,00 грн, абсолютне значення подорожчання кредиту 45 100,44 грн, процент подорожчання кредиту 42,60 %, реальна процентна ставка 16,09 % річних.

Згідно висновку № 81 експертного економічного дослідження від 09 лютого 2016 року, який проведений СП «Західно-український експертно-консультативний центр», судовим експертом ОСОБА_6, абсолютне значення подорожчання кредиту, зазначене в додатку № 2 до кредитного договору № 135/08-Ф від 08 липня 2008 року «Орієнтована сукупна вартість кредиту», не відповідає умовам кредитного договору № 135/08-Ф від 08 липня 2008 року, укладеного між АТ «Індекс-Банк» та ОСОБА_3

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв заперечень чи додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував умови кредитного договору.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання кредитного договору недійсним та дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладені між сторонами договори не є несправедливими, не суперечать принципу добросовісності, немає істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища позивача як споживача кредитних послуг. Позивач усвідомлював, що отримує грошові кошти в кредит в іноземній валюті, а тому мав усвідомлювати і ризики, пов'язані із здорожчанням іноземної валюти порівняно з національною валютою.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Позивач не довів обману зі сторони відповідача під час укладення кредитного договору від 08 липня 2008 року № 135/08-Ф.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано не взяв до уваги висновок експертного економічного дослідження № 81 від 09 лютого 2016 року також не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини шостої статті 147 ЦПК України, у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, висновок експерта для суду не є обов'язковим та оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 212 ЦПК України, у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в їх сукупності та взаємозв'язку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України, у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, та визначив, що дані висновку експертного економічного дослідження самі по собі не можуть слугувати підставою для визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки суд правильно застосував до даних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з підстав, заявлених позивачем.

При цьому суд апеляційної встановив, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2015 року у справі № 357/6570/15-ц, яке набрало законної сили з ОСОБА_3 і ОСОБА_7 стягнуто солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором № 135/08-Ф від 08 липня 2008 року.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суд не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк