Провадження № 2/760/1404/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
13.02.2015 між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №130215нв, відповідно до умов якого ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги за кредитним договором №846233 укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ БАНК».
В зв'язку з вище викладеним ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» зазначену заборгованість просить стягнути з відповідача на свою користь.
В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву у якій просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
З огляду на належне повідомлення відповідача, суд керуючись ст.ст. 223, 280 ЦПК України, знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності сторін, ухваливши заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача згідно поданої заяви.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір вважається укладеним, якщо сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов відповідно до норм чинного законодавства (статті 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено положеннями про кредит параграфу 2 вказаної глави і не випливає із суті кредитного договору.
В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив.
В силу статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту наведених норм права вбачається, що право вимоги банку виникає в разі виконання ним зобов'язання щодо надання грошових коштів позичальнику та наявності факту невиконання позичальником зобов'язання щодо повернення вказаних грошових коштів чи сплати процентів у визначений строк (прострочення боржника).
Так, в позовній заяві позивач посилається на те, що 04.12.2013 між ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ БАНК» було укладено кредитний договір №846233, разом з тим в матеріалах справи міститься копія договору, датованого 13.02.2012.
Таким чином, судом встановлено, що 13.02.2012 між ОСОБА_3 та ПАТ «ВТБ БАНК» було укладено кредитний договір №846233, за яким ПАТ «ВТБ БАНК» зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді грошових коштів в національній валюті, а вона в свою чергу зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором. Проте, з даного кредитного договору не вбачається, яку саме грошову суму було надано банком відповідачу.
Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошовій кошти і в якій саме сумі.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердженні суми заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, зокрема суду не надано розрахунку заборгованості за кредитним договором та відсотками.
Також, в матеріалах справи мітиться копія договору про відступлення права вимоги №130215нв від 13.02.2015, укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», на який позивач посилається як на підставу, що дає йому право вимагати стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3, проте з копії даного договору не вбачається, що первісний кредитор за кредитним договором №846233 від 13.02.2012 відступив позивачу право вимоги саме з даним кредитним договором, а це дає суду підстави вважати, що у позивача відсутні правові підстави вимагати стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором, який був нею укладений з ПАТ «ВТБ БАНК».
В силу частини другої ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене, враховуючи, що в ході розгляду справи обставини, яким обґрунтовуються вимоги позивача, не знайшли свого підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами, а позивач в свою чергу не скористався своїм правом довести свою позицію в судовому засіданні, т.я. неодноразово не з'явився в судові засідання на виклики суду, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 207, 509, 512-517, 525, 526, 610-611, 625, 634, 638, 641, 642, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 6,7, 12-13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Суддя: В.В. Лазаренко