Справа № 299/2407/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 березня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.,

за участі секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Виноградівського районного суду від 21 листопада 2017 року (суддя Надопта А.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання прав та обов'язків забудовника спадкового будинку, скасування запису про державну реєстрацію права власності,-

в с т а н о в и л а :

У вересні ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Королівської селищної ради № 87 від 02.12.1998 було надано дозвіл на відновлення (перебудову) зруйнованого паводком житла на власних ділянках громадянам згідно доданого списку, у тому числі ОСОБА_6 - будинку у АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 (бабуся позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_1, правовстановлюючого документу на будинок не отримала.

Спадкоємцями ОСОБА_7 були її діти: син ОСОБА_8 (батько позивача), який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; дочка ОСОБА_9 (не проживала разом із спадкодавцем і не подала у 6-місячний строк заяву про прийняття спадщини), дочка ОСОБА_10.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а єдиний спадкоємець -

позивач ОСОБА_3 - своєчасно (02.07.2012) подала до нотаріуса заяву про прийняття за ним спадщини.

ОСОБА_9 померла у ІНФОРМАЦІЯ_3 і спадкоємцями є її доньки - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (відповідачі).

ОСОБА_10 померла у грудні ІНФОРМАЦІЯ_4 і до участі у справі залучено її сина ОСОБА_5.

Позивач зазначала, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок, що рахується за бабусею, збудований у 2000 році та не зданий в експлуатацію.

Уточнивши позовні вимоги у серпні 2017 року, позивач зазначала, що раніше ОСОБА_9 було пред'явлено позов до Королівської сільської ради про визнання за нею права власності на спірний будинок, та рішенням Виноградівського районного суду від 04.10.2012 позов задоволено. Однак за апеляційною скаргою ОСОБА_3 таке рішення місцевого суду було скасовано рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07.02.2013 та у задоволенні позову ОСОБА_9 - відмовлено. Попри те, залишився чинним запис про державну реєстрацію права власності на будинок за ОСОБА_9, здійснений 02.11.2012.

Посилаючись на дані обставини, позивач остаточно просила скасувати запис у реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_9 на спірний житловий будинок, реєстраційний НОМЕР_1; визнати за позивачем права та обов'язки забудовника на спірний будинок з надвірними спорудами.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 28.11.2016 вжито заходи забезпечення позову - заборонено видавати спадкоємцям ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, та накладено заборону на відчуження цього будинку.

Рішенням Виноградівського районного суду від 21.11.2017 позов задоволено. Скасовано запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_9 права власності на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, реєстраційний номер: НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_3 права та обов'язки забудовника на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, загальною корисною площею 91,8 кв.м., в тому числі, житловою 32,2 кв.м.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право на спадкування будинку після смерті ОСОБА_7 мав лише ОСОБА_8 - батько позивачки, а остання є його єдиною спадкоємицею. Також суд вважав, що скасування в судовому порядку державної реєстрації права власності на будинок за ОСОБА_9 є єдиним вирішенням спірного питання.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що персональні дані відповідачів належним чином не ідентифіковано; позивачем не доплачено судовий збір за вимогу майнового характеру; позивач одночасно змінив підстави і предмет позову; згідно довідки Королівської селищної ради від 2012 року на час смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею постійно проживала дочка ОСОБА_9 (а.с. 79); позивач дізналася про своє порушене право 29.12.2012 при поданні апеляційної скарги на рішення Виноградівського районного суду від 04.10.2012, а тому даний позов пред'явлено 09.09.2016 з пропуском трирічної позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Королівської селищної ради № 87 від 02.12.1998 було надано дозвіл на відновлення (перебудову) зруйнованого паводком житла на власних ділянках громадянам згідно доданого списку, у тому числі ОСОБА_7 - будинку у АДРЕСА_1 (а.с. 30, 31).

На замовлення ОСОБА_7 було виготовлено будівельний паспорт, отримано дозвіл на виконання будівельних робіт (а.с. 188, 189).

Згідно технічного паспорта, складеного 21.06.2012, а також довідки КП Виноградівське РБТІ від 26.06.2012 № 69, житловий будинок у АДРЕСА_1 - збудовано у 2000 році, загальна площа становить 91,8 кв.м., житлова 32,2 кв.м. Такий будинок завершений будівництвом, однак правовстановлюючі документи на нього не оформлено (а.с. 18-24).

ОСОБА_7 (бабуся позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_1, правовстановлюючого документу на будинок за життя не отримала.

Спадкоємцями ОСОБА_7 були її діти: син ОСОБА_8 (батько позивача), дочка ОСОБА_9 та дочка ОСОБА_10.

Згідно довідки Королівської селищної ради від 05.09.2016 № 02-08/1031 на момент смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею постійно проживав та був зареєстрований її син ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому ОСОБА_9, дочка спадкодавця ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2 (а.с. 34).

Ця інформація підтверджена також детальними довідками виконкому Королівської селищної ради від 24.11.2017 №№ 3226-3329, які надані представником позивача на спростування доводів апеляційної скарги щодо проживання ОСОБА_9 у спірному будинковолодінні (а.с.240-243). Згідно копії паспорту громадянина України ОСОБА_9, єдине місце її проживання з 23.09.1975 зареєстроване в АДРЕСА_2 (а.с.9).

Згідно відповіді державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори від 28.08.2012 № 162, ОСОБА_9 пропустила строк на прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 (а.с. 28).

Зважаючи на вказане, посилання представника апелянта на довідку виконкому Королівської селищної ради від 2012 року, згідно якої на час смерті ОСОБА_11 разом з нею постійно проживала та доглядала за нею дочка ОСОБА_9, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.79), судова колегія до уваги не бере. Інших належних та допустимих доказів щодо прийняття ОСОБА_9 спадщини після смерті ОСОБА_7 апелянтом надано не було.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_8 був єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, є вірним.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а його єдиний спадкоємець - позивач ОСОБА_3 - своєчасно (02.07.2012) подала до нотаріуса заяву про прийняття за ним спадщини, про що свідчить заведена спадкова справа № 266/2012 та інформаційна довідка зі спадкового реєстру (а.с. 25).

При цьому ОСОБА_9 померла у ІНФОРМАЦІЯ_3. Також встановлено, що її спадкоємцями є її дочки ОСОБА_12 (судом першої інстанції помилково зазначено ОСОБА_13) та апелянт ОСОБА_1 (відповідачі).

ОСОБА_10 померла у грудні ІНФОРМАЦІЯ_4 року і до справи залучено її сина ОСОБА_5.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7«Про судову практику у справах про спадкування» (п.8), якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Оскільки законом передбачено прийняття нерухомого майна (житлового будинок) до експлуатації та його державна реєстрація, тому право власності на нього виникає саме з моменту державної реєстрації, яку на момент смерті ОСОБА_7 не вчинила.

Тому вимога про визнання прав та обов'язків забудовника спадкоємця є обґрунтованою та судом першої інстанції правомірно визнано ОСОБА_3 права та обов'язки забудовника на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Доводи представника апелянта щодо пропуску позивачем позовної давності не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

ОСОБА_8, який проживав разом з ОСОБА_14, прийняв спадщину після смерті останньої. Хоча свої права він не оформив, це не спростовує того факту, що такі права йому належали з часу відкриття спадщини за померлою ОСОБА_14. Так само як з часу смерті ОСОБА_8 спадщина належить позивачу - ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права - неналежна ідентифікація даних відповідачів, недостатня сплата судового збору - не є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, передбаченою ст. 376 ч. 3 ЦПК України.

Щодо вимоги про скасування запису у реєстрі прав власності слід вказати наступне.

Рішенням Виноградівського районного суду від 04.10.2012, ухваленим за результатами розгляду позову ОСОБА_9 до Королівської селищної ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно, визнано за ОСОБА_9 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.77). Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_9 не вказала інших спадкоємців - сестру ОСОБА_10 та позивачку у даній справі - ОСОБА_3, що є спадкоємицею брата ОСОБА_9 - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. За апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення місцевого суду скасовано рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07.02.2013, та у задоволенні позову ОСОБА_9 - відмовлено (а.с.26).

Проте, на підставі рішення Виноградівського районного суду від 04.10.2012 за ОСОБА_9 02.11.2012 було зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, реєстраційний номер 36066596 (а.с.78), і така реєстрація є чинною.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Таким чином, питання скасування державної реєстрації прав у разі скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, врегульовано законом, і рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07.02.2013, яким скасовано рішення Виноградівського районного суду від 04.10.2012, є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав про право власності за ОСОБА_9 на житловий будинок у АДРЕСА_1, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 02.11.2012, номер запису 134 у книзі № 1, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилання представника апелянта на те, що позивач проживає за межами України, а у неї (представника позивача ОСОБА_15М.) немає повноважень (довіреності) на вчинення дій від імені та в інтересах позивача, не є підставою для вирішення цього питання судом.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимоги про скасування запису у реєстрі прав власності, через невідповідність висновків обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цієї вимоги. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Виноградівського районного суду від 21 листопада 2017 року в частині скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за ОСОБА_9 права власності на нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, реєстраційний номер: НОМЕР_1 - скасувати, та у задоволенні цієї вимоги - відмовити.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 березня 2018 року.

Головуюча:

Судді: