Справа № 150/251/14-ц
Провадження № 22-ц/772/856/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цимбалюк Л. П.
Доповідач:Медяний В. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 рокуСправа № 150/251/14-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2014 року (головуючий суддя Цимбалюк Л.П.), ухвалене о 11:35 год. у приміщенні Чернівецького районного суду Вінницької області, повне судове рішення складено 17 березня 2014 року, у цивільній справі за заявою прокурора Чернівецького району в інтересах держави в особі Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог - відділ Держземагенства в Чернівецькому районі Вінницької області, про визнання спадщини відумерлою,

встановив:

У березні 2014 року прокурор Чернівецького району Вінницької області звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що прокуратурою Чернівецького району було проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства в Моївській сільській раді, в ході якої було виявлено, що відповідно до актового запису про смерть №43 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,29 га, відповідно до державного акта на земельну ділянку серії НОМЕР_1, вартістю станом на 10.02.2014 року 61204,99 грн. Спадкоємці 1-5 черги згідно інформації Моївської сільської ради відсутні. Чернівецька державна нотаріальна контора повідомила, що така спадкова справа не відкривалась. У зв'язку з цим прокурор просив визнати вище вказану спадщину відумерлою та визнати власником майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме земельної ділянки площею 2,29 га, вартістю станом на 10.02.2014 року, відповідно до довідки відділу Держземагенства у Чернівецькому районі 61204,99 грн. Моївську сільську раду Чернівецького району Вінницької області.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2014 року заяву прокурора Чернівецького району в інтересах держави в особі Моївської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, третя особа без самостійних вимог: відділ Держземагенства у Чернівецькому районі, задоволено.

Визнано відумерлою спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_4, а саме земельну ділянку площею 2,29 га, належну ОСОБА_4 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, вартістю станом на 10.02.2014 року, відповідно до довідки відділу держземагенства у Чернівецькому районі - 61204,99 грн.

Визнано власником майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, а саме земельної ділянки площею 2,29 га, вартістю станом на 10.02.2014 року, відповідно до довідки відділу Держземагенства у Чернівецькому районі - 61204,99 грн. Моївську сільську раду Чернівецького району Вінницької області.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви прокурора Чернівецького району в інтересах держави в особі Моївської сільської ради про визнання спадщини відумерлою відмовити повністю. Посилається на те, що він є онуком померлої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Про наявність земельної ділянки, яка залишилась після її смерті він не знав до кінця 2016 року, оскільки вказану ділянку ОСОБА_5 передала в оренду у 2006 році строком на десять років, після чого померла. Про існування земельної ділянки, орендаря тощо ОСОБА_3 не було відомо, орендної плати він також не отримував. Наприкінці 2016 року він звернувся до Моївської сільської ради для з'ясування можливості оформлення спадщини, де йому було видано примірник заповіту від 27.12.1996 року, посвідчений секретарем виконкому Моївської Сільської Ради народних депутатів Моївської с/ради Могилів-Подільського району Вінницької області 27.12.1996 р., за яким ОСОБА_4 заповіла йому все своє майно. До того часу йому не було відомо про існування цього заповіту, адже на час його оформлення він був ще малолітнім.

В судовому засіданні представник особи що подала апеляційну скаргу ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Прокурор Рудницька І.В. враховуючи доводи апеляційної скарги та те, що на час розгляду справи у суді першої інстанції прокурору та суду не було відомо про існування заповіту ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого на ім'я ОСОБА_3, тому за вказаних підстав не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Представником Моївської сільської ради - сільський голова Вівдич О. за викладених доводів апеляційної скарги при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи без самостійних вимог - відділу Держземагенства у Чернівецькому районі Вінницької області у судове засідання не з'явився, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України справа розглянута у його відсутністю.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та змісту положень п.8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційний суд, заслухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, пояснення прокурора та представника позивача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (поданий протягом строку встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Апеляційний суд переконаний, що таким вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає не повністю, оскільки не ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, судом не повністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи та не взято до уваги всі обставини справи.

Задовольняючи заяву прокурора Чернівецького району в інтересах держави в особі Моївської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1272, 1277 ЦК України, встановив та виходив з того, що в ході перевірки, проведеної прокуратурою Чернівецького району Вінницької області по додержанню вимог земельного законодавства Моївською радою, виявлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить актовий запис про смерть №43. Спадкоємці ОСОБА_4 1-5 черги згідно інформації Моївської сільської ради Чернівецького району відсутні, спадщина такими особами не приймалась. Чернівецька держнотконтора повідомила, що така спадкова справа не відкривалась. Таким чином встановлені обставини свідчать про відсутність спадкоємців за заповітом або за законом щодо майна ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що у відповідності до ст..1277 ЦК України є правовою підставою для визнання спадщини відумерлою.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись, оскільки вірно встановивши характер спірних правовідносин, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини, належним чином не дослідив усі обставини справи, що призвело до помилкового вирішення наявного даної справи.

Відповідно до положень ч. 1 статті 65 Конституції України гарантується право на захист прав і свобод, а також на оскарження дій, рішень чи бездіяльності.

Згідно вимог п..п. 1,3,4 ч. 1, 3 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено та підтверджується наявними доказами у справі, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, про що свідчить актовий запис про смерть №43.

ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 2,29 га відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, вартістю станом на 10.02.2014 року, відповідно до довідки відділу Держземагенства у Чернівецькому районі складає 61204,99 грн.

Згідно поданої до справи в суд першої інстанції інформації Моївської сільської ради Чернівецького району на час розгляду справи спадкоємці ОСОБА_4 1-5 черги відсутні, спадщина такими особами не приймалась. Чернівецька державна нотаріальна контора повідомила, що така спадкова справа не відкривалась.

Відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною1 статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч.1 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом та за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 1277 ЦК України передбачено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст. 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно з положенням про Державне агентство земельних ресурсів України, затверджене Указом Президента України від 8 квітня 2011 року зазначено, що основними завданнями Держземагенства України в районі є, в тому числі проведення відповідно до законодавства моніторингу земель та охорони земель.

Статтею 121 Конституції України (в редакції діючій на час розгляду справи у суді першої інстанції) передбачено, що однією із конституційних функцій прокуратури України є представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Вказані підстави представництва передбачено ст.. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції діючій на час розгляду справи у суді першої інстанції) згідно якої представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози інтересам держави.

Територіальна громада є первинним суб'єктом органу місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень, яка діє як суб'єкт права власності. З часу смерті громадян - мешканців населеного пункту їх земельні ділянки перебувають у користуванні різних суб'єктів господарської діяльності без законних на те підстав, що створює перешкоди у реалізації державної політики у сфері земельних відносин, правового статусу місцевого самоврядування. Це в свою чергу призводить до збитків, які виражаються у недотриманні територіальною громадою грошових коштів за користування цими земельними ділянками. У зв'язку з цим вбачаються підстави для представництва інтересів держави в особі Моївської сільської ради у суді прокуратурою району.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги дають підстави апеляційному суду вважати, що місцевим судом не повністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, оскільки як вбачається з доводів апеляційної скарги та підтверджується наданими до справи доказами, які очевидно з об'єктивних підстав не були відомі суду першої інстанції під час розгляду справи, апелянт ОСОБА_3 є онуком померлої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Про наявність земельної ділянки, яка залишилась після її смерті він не знав до кінця 2016 року, оскільки вказану ділянку ОСОБА_4 передала в оренду у 2006 році строком на десять років, після чого померла. Про існування ділянки, орендаря тощо ОСОБА_3 не було відомо та орендної плати він не отримував.

Наприкінці 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Моївської сільської ради для з'ясування можливості оформлення спадщини, де йому було видано дублікат заповіту від 27.12.1996 року, посвідчений секретарем виконкому Моївської Сільської Ради народних депутатів Моївської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, за яким ОСОБА_4 заповіла йому (ОСОБА_3) все своє майно. До того часу ОСОБА_3 не було відомо про існування зазначеного заповіту.

Іншого рухомого чи нерухомого майна ОСОБА_4 не належало, а належали лише предмети повсякденного вжитку, які ОСОБА_3 прийняв після її смерті.

Встановлено, що на час ухвалення оскаржуваного рішення розгляд судом справ про визнання спадщини відумерлою регулювався ст.ст. 274-278 ЦПК України (в редакції 2004 року), а на даний час регулюється ст.ст. 334-338 ЦПК України (в редакції 2017 року.

Відповідно до ст. 278 ЦПК України (2004 року), ст. 338 ЦПК України (2017 року) суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Проте, як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції належним чином не з'ясовано наявність спадкоємців померлої ОСОБА_4 і відповідно не було повідомлено їх про розгляд даної справи, при цьому апеляційний суд звертає також увагу і на те, що інформацію про відсутність спадкоємців надав той же орган, за яким було визнано право власності на спадкову ділянку та у володінні якого увесь час перебував заповіт ОСОБА_4 - Моївська сільська рада. Копія заповіту до матеріалів справи сільською радою не надавалось і про його існування суду не повідомлялось, не зважаючи на наявний заповіт, надала суду інформацію про відсутність спадкоємців.

Таким чином апеляційний суд повністю погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що має місце неповнота встановлення судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, у зв'язку з чим судом неправильно застосовано норми ч. 1 ст. 1277 ЦПК України, оскільки було визнано спадщину відумерлою за наявності спадкоємця, про якого було відомо Моївській сільській раді.

Також апеляційний суд бере до уваги доводи скарги про те, що на даний час ОСОБА_3 немає можливості оформити спадщину, оскільки вищевказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності згідно з оскаржуваним рішенням суду і у нього немає жодних документів на неї.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначеній законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПІК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПІК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, вирішуючи дану справу, суд першої інстанції, посилаючись на обґрунтованість поданої заяви прокурора, не врахував вищезазначені вимоги чинного законодавства, та прийшов до необґрунтованого висновку про наявність законних підстав для її задоволення та визнання спадщини відумерлою.

Керуючись нормами статей 17, 352, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати судове рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2014 року повністю і ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви прокурора Чернівецького району в інтересах держави в особі Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог - відділ Держземагенства в Чернівецькому районі Вінницької області, про визнання спадщини відумерлою - відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: