Справа № 214/6216/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 листопада 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Криворізької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнили та згідно уточнених позовних вимог просять суд визнати за ними право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,2663 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_2

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначають, що 22.09.1999 року між ними та ОСОБА_4 було укладено Договір обміну, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. та зареєстрований в реєстрі за №2606, згідно якого вони обміняли належну їм трьохкімнатну АДРЕСА_1 на належний ОСОБА_4 житловий АДРЕСА_2. Право спільної сумісної власності на придбаний за вказаним договором обміну житловий будинок було зареєстровано в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 01.10.1999 року, реєстраційний номер №251. Під час укладення зазначеного договору обміну ОСОБА_4 зазначив, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, йому не належить, тому умовами вказаного договору було передбачено, що земельна ділянка буде приватизована пізніше згідно закону. Після набуття права власності на житловий будинок позивачі із заявою про приватизацію земельної ділянки до міської ради не звертались. Проте, після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, стало відомо, що після укладення договору обміну, а саме 21.12.1999 року, ОСОБА_4 було видано Державний акт про право приватної власності на землю НОМЕР_4, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11456, згідно якого ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів №199 від 12.05.1999 року було передано у власність земельну ділянку площею 0,2663 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 Про наявність рішення виконкому Криворізької міської ради №199 від 12.05.1999 року під час укладення договору обміну позивачам відомо не було. Отже, позивачі вважають, що до них, як набувачів права власності на житловий АДРЕСА_2, на підставі договору обміну, перейшло й право власності на належну ОСОБА_4 за життя земельну ділянку.

Позивачі у судове засідання не з'явились, кожен окремо, надали до суду письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити повністю та розглянути справу за їх відсутності.

Представник відповідача до судового засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням наданого раніше відзиву.

У наданому відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що спірні правовідносини мали місце у 1999 році, а саме 22.09.1999 року між позивачами та ОСОБА_4 було укладено Договір обміну, відповідно до якого до позивачів перейшло право власності на житловий АДРЕСА_2, а до ОСОБА_4 - трикімнатна АДРЕСА_1. Земельна ділянка загальною площею 0,2663 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2, була приватизована ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.05.1999 року за №199. Під час нотаріального посвідчення договору обміну приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. було зазначено, що земельна ділянка буде приватизована пізніше згідно закону. Так, до позивачів згідно норм земельного законодавства (чинного на час дії спірних правовідносин), якщо інше не було передбачено правочином, разом із правом власності на нерухоме майно (житловий будинок) переходить і право власності (право користування) земельною ділянкою, на якій вони розташовані у межах 0,1 га. При цьому, позивачі просять суд визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0,2663 га, що значно перевищує визначену законом норму. Разом з тим, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_4 помер, однак в матеріалах справи відсутня інформація стосовно того, чи не була включена зазначена земельна ділянка у спадкову масу після відкриття спадкової справи та чи не перейшло право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування до інших осіб. Крім того, позивачами не надано доказів того, що останні звертались до Криворізької міської ради з питання щодо оформлення права власності на спірну земельну ділянку. Тому, у зв'язку з викладеним, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, 22.09.1999 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. (яка 20.10.2012 року після укладення шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_3») (а.с.19), та ОСОБА_4 було укладено Договір обміну (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. та зареєстрований в реєстрі за №2606, відповідно до якого ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обміняли належну їм трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на належний ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 Разом з тим, у вказаному Договорі зазначено, що земельна ділянка буде приватизована пізніше згідно закону (а.с.4).

Згідно реєстраційного посвідчення, право власності на житловий АДРЕСА_2, 01.10.1999 року було зареєстровано у Криворізькому бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3., та записано у реєстровій книзі №6доп, сторінка №65, запис №251 (а.с.5).

При цьому, на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів №199 від 12.05.1999 року, ОСОБА_4 21.12.1999 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_4, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11456, згідно якого ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку площею 0,2663 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8, 9,10).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.10.2018 року, за оформленням спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, із заявами ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.117, 118).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЗК України (чинного на момент укладення договору), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Проте дію статті 23 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 року.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Декрету, сільським, селищним, міським Радам народних депутатів доручалось забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм,

установлених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 3 Декрету, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Таким чином, на момент підписання Договору, було прийнято рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів №199 від 12.05.1999 року, згідно якого громадянам передавались безкоштовно у власність земельні ділянки, надані їм для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого підсобного господарства, у тому числі ОСОБА_4 була передана у власність земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2, та на яку він згодом отримав Державний акт на право приватної власності на землю.

Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Таким чином, виходячи з викладеного, оскільки під час укладення Договору обміну, було прийнято рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів №199 від 12.05.1999 року, та ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, суд уважає, що із переходом до позивачів права власності на житловий АДРЕСА_2, до них також перейшло й право власності на земельну ділянку.

Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивачі просять визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0,2663 га, що значно перевищує встановлену законом норму, суд до уваги не бере, оскільки згідно Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_4 ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею саме 0,2663 га в межах згідно з планом. Зазначений державний акт до теперішнього часу не оскаржений, не скасований, відтак посилання відповідача необґрунтовані і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.10.2018 року, за оформленням спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, відтак визнання за позивачами права власності на земельну ділянку не порушуватиме права інших осіб.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що позивачі не заявляють вимог про стягнення з відповідача на їх користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 30 ЗК України 1990 року, Декретом Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 року, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 141, 142, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Криворізької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,2663 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_2

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.