Постанова

Іменем України

18 квітня2018 року

м. Київ

справа № 628/1928/15

провадження № 61-5591св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року у складі судді Скородєлової В. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року у складі колегії суддів: Костенко Т. М., Колтунової А. І., Гальянової І. Г.,

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 17 квітня 2013 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно з якою вона приєдналася до «Умов та правил надання банківських послуг» (далі - Умови та правила), Тарифів банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування. та взяла на себе зобов'язання виконувати умови договору. Відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 9 тис. грн на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, SMS - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами. Після укладення договору ОСОБА_1 було виключено з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності. Відповідач належним чином не виконувала умови договору та порушувала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 19 травня 2015 року в неї утворилася заборгованість в сумі 17 658,20 грн, яка складається з: 9 тис. грн - заборгованості за кредитом; 4 539,70 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 602,50 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 486 грн -комісії за користуванням кредитом. Тому банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказані грошові кошти.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 квітня 2013 року в розмірі 17 628,20 грн, яка складається з наступного: 9 тис. грн - заборгованість за кредитом; 4 539,70 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 602,50 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 486 грн - заборгованість з комісії за користуванням кредитом, а також - 243,60 грн судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов банку доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань. Банк не пропустив позовну давність

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 рокузалишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу відповідача, апеляційний суд виходив з того, що рішення місцевого суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року, та відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами неповно встановлені обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, порушені та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, не дано належної оцінки зібраним у справі доказам, не звернуто уваги на те, що заява разом з Умовами та правилами і Тарифами складає між сторонами договір банківського обслуговування, а не кредитний договір. Оскільки їй так і не було вручено примірник договору, вона у липні 2015 року звернулася до банку з нотаріально посвідченою заявою про відкликання згоди на укладання договору, однак відповіді так і не отримала. Заява на отримання кредиту не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вважав підписану нею заяву від 17 квітня 2013 року укладеним між сторонами кредитним договором, однак цей договір відповідно до законодавства є неукладеним.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Куп'янського міськрайонного суду Харківської області.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 08 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексуУкраїни в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судами встановлено, що 17 квітня 2013 року між ПАТ «ПриватБанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку, згідно з якою ОСОБА_1 приєдналася до Умов та правил, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування, та взяла на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Вказаним договором відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 9 тис. грн на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, смс - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами.

Заявою, підписаною клієнтом, встановлено, що Умови та правила і Тарифи банку становлять між клієнтом та банком договір про надання банківських послуг, прийняття даних умов підтверджується підписом клієнта у заяві.

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_1 не заявляла.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що між банком та відповідачем 17 квітня 2013 року був укладений кредитний договір.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Установлено, що за умовами договору банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів у році.

Згідно з підписаною заявою/договором клієнт повідомлений про сайти банку та своїм підписом підтвердив, що повною мірою розуміє та зобов'язується виконувати вимоги Умов та правил, а також підтвердив ознайомлення з обов'язком самостійно знайомитися із внесеними змінами на сайті (адреса сайту вказана у заяві).

При незгоді зі змінами Умов та правил та/або Тарифів банку клієнт може звернутися в банк для розірвання цього договору та погасити перед банком заборгованість, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих держателю і його довіреним особам.

Судами встановлено, що заява про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходила, відповідач активно користувалася карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останній раз це відбулося 27 травня 2015 року, що підтверджується випискою з рахунку з меморіальними ордерами.

Відповідно до статей 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

ОСОБА_1 неналежно виконувала взяті на себе зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 19 травня 2015 року в неї утворилася заборгованість у розмірі 17 628,20 грн, яка складається з наступного: 9 тис. грн - заборгованість за кредитом; 4 539,70 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 602,50 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 486 грн - заборгованість з комісії за користуванням кредитом.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про застосування позовної давності.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя статті 264 ЦК України).

Установивши, що договір було укладено 17 квітня 2013 року, відповідачем 27 травня 2015 року було здійснено останній платіж на погашення заборгованості за договором, а з позовом банк звернувся до суду у червні 2015 року, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позов банком пред'явлено у межах позовної давності.

Висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про задоволення позову відповідає обставинам справи, які судом встановлені відповідно до вимог процесуального права та узгоджуються з нормами матеріального права.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона не укладала з банком будь-якого кредитного договору, а між сторонами було укладено договір банківського обслуговування, є необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судами фактичними обставинами справи і вищенаведеними нормами матеріального права. ОСОБА_1 визнала укладення між сторонами договору, використовуючи наданій їй банком грошові кошти та періодично погашаючи заборгованість за договором.

Доводи щодо невідповідності договору вимогам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки сторони є вільними в укладенні договору, а ОСОБА_1 підписала заяву та вчиняла дії на виконання умов договору, і не зверталася до суду з вимогами про визнання договору недійсним. Крім того, договір укладений між банком та ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, тобто наданий відповідачу кредит не є споживчим.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний