Постанова

Іменем України

20 листопада 2018 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/1907/2018

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації

на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

в складі судді Усатова Д.Д.

від 09 жовтня 2017 року

по справі №369/911/17 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа - Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,

про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про виключення запису про нього як про батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що мати дітей - ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав, а дітей передано на проживання та виховання подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

Вказував на те, що з 02 жовтня 1998 року по 20 листопада 2003 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, з якою жодного дня не проживав однією сім'єю та спільного господарства не вів.

Зазначив, що з рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.11.2006 у справі №2-3536 дізнався про те, що він записаний батьком дітей ОСОБА_5 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Даним рішенням його позбавлено батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що проживали в АДРЕСА_1, а дітей передано Органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації для вирішення питання про подальше влаштування дітей, та стягнуто з нього аліменти на утримання дітей.

Про наявність боргу зі сплати аліментів та наявність відкритого виконавчого провадження, а також про саме рішення від 02.11.2006, дізнався з рішення від 29.11.2016, прийнято інспектором відділу прикордонної служби «Бориспіль-1», яким йому відмовлено в перетинанні кордону України.

Також, зазначив, що він не має ніякого відношення до дітей ОСОБА_5, оскільки остання укладала з ним шлюб, будучи вагітною першою дитиною, а про другу дитину ОСОБА_5 - сина ОСОБА_4 він дізнався з рішення суду про стягнення з нього аліментів.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року позов задоволено.

Внесено зміни до актового запису №30 про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та виключено в графі «батько» запис «ОСОБА_1», національність - азербайджанець.

Внесено зміни до актового запису №13 про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, та виключено в графі «батько» запис «ОСОБА_1», національність - азербайджанець.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація (далі - Святошинська РДА у м. Києві), як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що вказаним рішенням порушено права дітей, які позбавлені батьківського піклування, інтереси яких вона представляє, звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи; суттєво порушує права дітей, збереження яких гарантоване державою.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення не встановив обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, а саме кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини та дітьми, зокрема судом не призначено у справі судово-генетичної експертизи.

Судом не дотримано вимог ст. 2 ЦПК України щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду справи з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітніх дітей.

Вважала, що рішення підлягає скасуванню для реалізації захисту прав дітей, які позбавлені батьківського піклування.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач, скориставшись своїм правом, подав відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому на заслуговують на увагу суду.

Вказував, що в апеляційній скарзі не зазначено обставин в чому полягає незаконність оскаржуваного рішення, а лише вказано про те, що суд не призначив у справі судово-генетичну експертизу.

Також, вказував, що в судовому засіданні суду першої інстанції він заявляв клопотання про призначення у справі судово-генетичної експертизи, в задоволенні якого суд відмовив. вказавши на її недоцільність через тривалий розгляд справи та неявку відповідача по справі.

Зазначив, що призначення у спорах про виключення запису як батька дитини судово-генетичної експертизи не є обов'язковим у відповідності до положень Сімейного кодексу України та ЦПК України, а тому відсутність такої експертизи не може слугувати єдиною підставою для скасування рішення суду.

Крім цього, вважав, що Святошинська РДА у м. Києві подала апеляційну скаргу з порушенням строку, встановленого ст. 354 ЦПК України, та не надала доказів та підтверджень того, що вона має право подавати апеляційну скаргу у даній справі.

За наведених обставин, просив залишити без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.10.2017, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача - ОСОБА_9 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, - Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила.

Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Надіслала на адресу суду лист, в якому просила розглянути справу у відповідності до вимог чинного законодавства за відсутності її представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_9, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним нормам процесуального права рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 жовтня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб, про що 02.10.1998 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї зроблено відповідний актовий запис №1501 (а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, про що 12 січня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва зроблено відповідний актовий запис №30 (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4, про що 04 травня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва зроблено відповідний актовий запис (а.с. 22).

Матір'ю дітей зазначено ОСОБА_5, а батьком - ОСОБА_1

У Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження зазначено, що відомості про батька дітей - ОСОБА_1 внесені до реєстру на підставі свідоцтва про укладення шлюбу від 02.10.1998 за актовим записом №1501. Державна реєстрація народження дітей проведена, відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України (а.с. 75-78).

20 листопада 2003 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, про що 20.11.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено запис за №1128 (а.с. 20).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2006 року ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та передано дітей Органу опіки та піклування Святошинської РДА у м. Києві для вирішення питання про подальше влаштування дітей (а.с. 17-18).

Даним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 з 02.10.1998 по 20.11.2003.

02 листопада 2006 року Святошинським районним судом м. Києва у справі №2-3536 2006р. ухвалено рішення, яким позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та передано дітей Органу опіки та піклування Святошинської РДА у м. Києві для вирішення питання про подальше влаштування дітей (а.с. 15-16).

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.10.2006 і до повноліття ОСОБА_3, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4, а далі у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття ОСОБА_4, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Даним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.1998 по 20.11.2003, від якого мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також, встановлено, що з 18.05.2006 малолітній ОСОБА_3 знаходився в Київському притулку для неповнолітніх, а малолітній ОСОБА_4 з 10.02.2006 знаходився в дитячій клінічній лікарні №5 м. Києва.

Розпорядженням Святошинської РДА у м. Києві №2505 від 29 грудня 2006 року передано малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_7 для влаштування у прийомну сім'ю, створену на базі їхньої родини (а.с. 23-24).

У даному розпорядженні Службу у справах неповнолітніх Святошинської РДА у м. Києві зобов'язано забезпечити збереження житла, де зареєстровані діти, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та здійснювати контроль за його використанням.

Згідно розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №2244 від 18 грудня 2009 року «Про влаштування дітей на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу» малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживали в прийомній сім'ї ОСОБА_2, відповідно до договору від 05.02.2007 №2 «Про влаштування дітей на виховання та спільне проживання до прийомної сім'ї» влаштовано до дитячого будинку сімейного типу родини ОСОБА_2 в м. Боярка (батьки-вихователі: ОСОБА_2, ОСОБА_7) (а.с. 83).

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням старшого лейтенанта СЗПН 1-го відділення інспекторів прикордонної служби Відділу прикордонної служби «Бориспіль - 1» від 29 листопада 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у перетинанні кордону на виїзд з України (а.с. 13).

У вказаному рішенні зазначено, що дане рішення прийняте у зв'язку з наявністю однієї з підстав, визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв'язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що ОСОБА_1 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2014 у справі №759/17838/14-ц тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до статті 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не визнає себе біологічним батьком дітей.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, Святошинська РДА в м. Києві вказувала на те, що судом порушено норми процесуального права та не залучено до участі у справі осіб, прав яких стосується позов позивача; не дотримано завдань цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду справи, яка стосується прав та законних інтересів дітей.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої цієї статті однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

За приписами ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Святошинська РДА в м. Києві, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, вказувала на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки суперечить принципу реалізації захисту права дітей, які позбавлені батьківського піклування, наданого законодавством України, яке охороняється положеннями Конституції України та положеннями Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зазначала, що Святошинська РДА в м. Києві не змогла у визначений законом спосіб діяти в інтересах дітей, які позбавлені батьківського піклування, оскільки судом в порушення норм процесуального права не залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Святошинської РДА в м. Києві, представником якої є Служба у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для скасування судового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував на те, що йому відмовили в перетинанні державного кордону України на виїзд з України у зв'язку з наявністю у нього боргових зобов'язань зі сплати аліментів, після чого дізнався про рішення суду щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також стягнення з нього на утримання дітей аліментів.

Крім цього, вказував на те, що він не має жодного відношення до народження дітей, оскільки на час реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 вона була вже вагітна, що помітно було візуально, а про народження другого сина ОСОБА_4 дізнався з рішення суду про стягнення аліментів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства, що стосується прав та інтересів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є повнолітнім, та прав і інтересів неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Однак, звертаючись до суду з позовом, а також в ході судового розгляду в суді першої інстанції до участі у справі не залучено повнолітнього ОСОБА_3, який досягнув 18 років та у відповідності до вимог закону може сам представляти свої інтереси, а також не залучено до участі у справі законного представника неповнолітнього ОСОБА_4, та дружину ОСОБА_2 - ОСОБА_7, яка згідно розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №2244 від 18.12.2009 разом з ОСОБА_2 є батьками-вихователями дітей.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги заявлено до ОСОБА_2 не як до особи, що діє в інтересах дітей, а заявлено самостійні вимоги як до фізичної особи.

Позивач - ОСОБА_1, оспорюючи кровну спорідненість з дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в суді першої інстанції заявляв клопотання про проведення у справі судово-генетичної експертизи.

У зв'язку з тим, що між позивачем та відповідачем не оспорюється кровна спорідненість, а повнолітня дитина - ОСОБА_3, та неповнолітня дитина - ОСОБА_4, не залучені до участі у розгляді справи, представник позивача відмовився від клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, заявленого в суді апеляційного інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що рішення суд першої інстанції вирішив питання про права та законні інтереси третіх осіб, а також про права та інтереси повнолітнього сина - ОСОБА_3, та неповнолітнього сина - ОСОБА_4, які не були залучені до участі у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

За приписами пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про виключення запису як батька з актового запису про народження дітей, суд першої інстанції вказаних обставин та наведених положень закону не врахував, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим в порушення вимог, передбачених статтями 10 і 11 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) вирішив питання про права та обов'язки осіб не залучених до участі у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Оскільки, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушивши норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень залучення до участі у справі осіб, що не приймали участі у справі в суді першої інстанції та дослідження нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації - задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

В.А. Кравець