Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/7133/16 Головуючий у 1-й інстанції Черткова Н.І.
Номер провадження 22-ц/778/583/18 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Державної служби автомобільних доріг України на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Державної служби автомобільних доріг України до ОСОБА_3 про стягнення помилково перерахованих коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року Дочірнє підприємство «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Державної служби автомобільних доріг України (ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Державної служби автомобільних доріг України) звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення помилково перерахованих коштів.

В позові позивач зазначав, що ОСОБА_3 перебував на підприємстві на різних посадах та під час перебування на посаді провідного інженера з охорони праці на його ім'я було відкрито картрахунок № НОМЕР_2 в Публічному акціонерному товаристві «А-Банк», на який зараховувалась заробітна плата, а також на який перераховувались кошти на господарські потреби з метою здійснення функціональних обов'язків працівника.

Платіжним дорученням від 06.04.2015 року № 1 позивачем на рахунок відповідача помилково були перераховані кошти в сумі 27000 грн. для поповнення платіжної карти. Відповідач відмовляється повернути їх в добровільному порядку.

На підставі викладеного, вважаючи, що кошти, отримані відповідачем, є майном, набутим без достатньої правової підстави, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 27000,00 грн., проценти за користування коштами в сумі 1216,11 грн. та втрати від інфляції у розмірі 6615,00 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017 року в задоволенні позову ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Державної служби автомобільних доріг України відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Державної служби автомобільних доріг України подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Державної служби автомобільних доріг України, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ( судової повістки) ( а.с.182), до апеляційного суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань від нього не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Державної служби автомобільних доріг України, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що відповідачем на рахунок позивача були помилково перераховані кошти в розмірі 27000 грн., останній зберігає грошові кошти без достатніх правових підстав, отже, відповідно до положень ст. ст. 1212,1213 ЦК України повинен повернути помилково перераховані на його рахунок кошти в розмірі 27000 грн., проценти за користування коштами в розмірі 1216.11 грн., втрати від інфляції в розмірі 6615 грн.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно ч. 1 статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У ст. 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком недійсність, крім випадків, встановлениї законом.

Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Тобто, враховуючи вищевказані норми матеріального права, незалежно від того у якій формі вчинено правочин у письмові чи усній, якщо сторони за ним не оспорюють факт існування такого правочину та підтверджують факт його виконання, такий правочин не може вважатися недійсним чи вважатися недоведеним.

Судом встановлено, що згідно наказу філії « Бердянська дорожньо-експлауатаційна дільниця) від 27.01.2015 року за № 3-000000042 ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в філію на посаду провідного інженера з охорони праці.

Наказом від 10.04.2015 року № ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади за власним бажанням.

Наказом ДП « Запорізький облавтодор» від 27.04.2015 року № 51-ВК ОСОБА_3 був призначений на посаду заступника начальника філії « Бердянська ДЕД» ДП «Запорізький облавтодор» на підставі особистої заяви.

Під час перебування ОСОБА_3 на посаді провідного інженера з охорони праці на його ім'я був відкритий картрахунок № НОМЕР_2 в ПАП « А-Банк» на який зараховувалась заробітна плата, а також на який перераховувались кошти на господарські потреби з метою здійснення функціональних обов'язків працівника.

Платіжним дорученням від 06.04.2015 року філією № 1 на картрахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_3 в ПАТ « А- Банк» були перераховані кошти в розмірі 27000.00 грн. із зазначенням платежу - цільове зарахування ( а.с. 9).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 неодноразово перераховував свої власні грошові кошти через банки на розрахунковий рахунок позивача, призначення платежу - зворотня фінансова допомога, що підтверджується оригіналами квитанцій про внесення грошових коштів на банківський рахунок позивача протягом 2013 - 2014 років, усього коштів було внесено на суму 27 990 грн., які були досліджені судом і копії яких, містяться в матеріалах справи ( а.с. 45-62) , а позивач прийняв ці кошти, чим підтвердив існування договірних відносин з відповідачем.

Зазначені обставини позивачем не заперечуються в апеляційній скарзі.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що отримавши на свій картковий рахунок грошові кошти в розмірі 27000 грн., він прийняв їх, як повернення фінансової допомоги. Факт повернення фінансової допомоги в сумі 27000 грн., також відображений в мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2015 року у справі № 331/2989/15-ц, яка набрала законної сили, де позивач був стороною по справі, а відповідач третьою особою.

Пункт 14.1.257 Податкового Кодексу України встановлює, що поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Таким чином, в ході судового розгляду ОСОБА_3 доведено належними доказами факт надання ним поворотної фінансової допомоги позивачу, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо існування договірних відносин щодо поворотної фінансової допомоги між позивачем та відповідачем, а тому вважати, що відповідач зберігає кошти у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави немає підстав, отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що пред'явлення позову про стягнення безпідставно набутого майна при договірному характеру правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Про це свідчить і правова позиція Верховного суду України по справі № 6-100 цс15, що є обов'язковою для судів при вирішенні спорів.

Отже, розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, вони на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Крім того, факт неодноразового перерахування власних коштів ОСОБА_3 на рахунок позивача та їх прийняття останнім, не заперечується заявником в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Запорізький облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Державної служби автомобільних доріг України відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 жовтня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 05.03. 2018 р.

Головуючий

Судді: