КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2448/2018
справа №355/349/18
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2018 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Коваленка В.К. 04 липня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 21746,75 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що 18 вересня 2017 року за участю автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , сталася ДТП, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою суду Баришівського районного суду Київської області від 07 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП.

Згідно із ремонтною калькуляцією від 13 жовтня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishiскладає 50056,75 грн., з яких 28310 грн. виплачено страховиком заподіювача шкоди.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача непокритий страховим відшкодуванням розмір матеріального збитку в розмірі 21746,75 грн.

Також зазначає, що у зв`язку із пошкодженням майна та психічного навантаження йому заподіяна моральна шкода, яку оцінює в 5000 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 04 липня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 10378,58 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що на час ДТП його цивільно-правова відповідальність у випадку заподіяння майнової шкоди була застрахована на суму 100000 грн. Потерпіла у ДТП особа звернулась до страховика та отримавши меншу суму, ніж розмір спричиненої шкоди, мала право оскаржити дії страховика. Відтак вважає, що він є неналежним відповідачем.

Також зазначає, що згідно із дослідженим нарядом-замовленням №НН060594 від 27 жовтня 2017 року на автомобілі Mitsubishi проведено заміну свічок запалювання. Вартість цих свічок разом із роботою по їх заміні склала 4063,58 грн. Вважає незаконним стягнення з нього цієї суми, посилаючись на те, що ця сума не входила до заявлених позовних вимог.

Посилається також на недоведеність спричинення моральної шкоди, ураховуючи, що у власності позивача також є ще один автомобіль.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 18 вересня 2017 року за участю автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , сталася ДТП, внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 07 листопада 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, які стали наслідком ДТП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО" згідно із Полісом №АК/2533724 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн., франшиза 1000 грн.

Відповідно до даних ремонтної калькуляції від 13 жовтня 2017 року, наданої ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО", вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi складає 50056,75 грн.

28 листопада 2017 року страховиком винної особи здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 28310,00 грн., ураховуючи вартість матеріального збитку (з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 61%) 29310,00 грн. та франшизу 1000 грн.

Відповідно до Акту виконаних робіт від 14 жовтня 2017 року та квитанцій до прибуткового касового ордеру №103 від 30 вересня 2017 року та №111 від 14 жовтня 2017 року, позивачем сплачено на користь СПД ФО ОСОБА_3 за ремонтні роботи 34625 грн.

Також судом установлено, що відповідно до наряду-замовлення №НН060594 від 21 жовтня 2017 року ТОВ «НІКО ЦЕНТР КИЇВ» було проведено ремонтні роботи автомобіля Mitsubishi по заміні свічок запалювання, що разом із витратними матеріалами та роботою склало 4063,58 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо відшкодування матеріальних збитків, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що така шкода є доведеною та визначений позивачем розмір є обґрунтованим.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідальність є наслідком та означає засноване на законі зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 цього Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За змістом ст.29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже виконання обов`язку з відшкодування шкоди, особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до листа страхової компанії (а.с.12), розрахунку коефіцієнту фізичного зносу (а.с.12 зворот) визначено, що коефіцієнт фізичного зносу становить 61%.

Відтак, оскільки така сума страховиком не відшкодовується, відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до даних Акту виконаних робіт від 14 жовтня 2017 року, ремонт автомобіляMitsubishi, державний номер НОМЕР_2 виконано якісно та в строк, відповідно до даних квитанцій до прибуткового касового ордеру №103 від 30 вересня 2017 року та №111 від 14 жовтня 2017 року, позивачем сплачено на користь СПД ФО ОСОБА_3 за ремонтні роботи 34625 грн.

Ураховуючи виплату страхового відшкодування у розмірі 28310,00 грн., колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 6315,00 грн.

При цьому, колегія суддів уважає помилковим врахування судом першої інстанції до фактичного розміру шкоди вартість перевірки роботи електросистеми та заміни свічок запалювання, оскільки у ремонтній калькуляції про необхідність виконання таких видів робіт унаслідок ДТП не зазначено.

Вирішуючи про стягнення суми 4063,58 грн., суд виходив з даних пояснень допитаного в якості свідка ОСОБА_4 , який припустив можливість поломки свічок запалювання внаслідок ДТП.

Проте такі висновки ґрунтуються на припущеннях, доказів, які б відповідали ст.ст. 76-80 ЦПК України та підтверджували причинний зв`язок між ДТП та виконанням робіт по перевірці електросистеми та заміни свічок запалювання, матеріали справи не містять.

Окрім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди з огляду на таке.

Законодавством встановлено, що моральна шкода це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв`язок між протиправною поведінкою та наставшими наслідками.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Спричинення моральної шкоди є оціночним критерієм, побудованим на загально прийнятих уявленнях про негативні події, які вносять дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладати зусиль для його відновлення та супутні цьому моральні переживання.

Ураховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, а також конкретні обставини справи, колегія суддів уважає, що на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути 2500 грн., а визначений позивачем розмір 5000 грн. є завищеним.

Відповідно до ст.376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із наведеними правовими нормами пропорційно до розміру позовних вимог, що задовольняються, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування судових витрат за подачу позову в суді першої інстанції 428,36 грн. в частині вирішення майнових вимог та 352,40 грн. в частині вирішення немайнових вимог, всього 780,76 грн.

Окрім того, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню на відшкодування судових витрат у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції пропорційно до розміру вимог, що задовольняються, в частині вирішення майнових вимог 413,93 грн. та в частині вирішення немайнових вимог 528,60 грн., а всього 942,53 грн.

Відтак за правилами ч.10 ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню в рахунок відшкодування судових витрат 161,77 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 04 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований: в/ч 2215 м.Бориспіль, проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , (ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування матеріальних збитків 6315 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований: в/ч 2215 м.Бориспіль, проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , (ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 2500,00 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , (ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований: в/ч НОМЕР_5 м.Бориспіль, проживає: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування судових витрат відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України 161,77 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова