Провадження 2/243/1543/2018
Справа № 243/3521/18
27 червня 2018 року м. Слов'янськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Кузнецова Р.В.,
за участю секретаря Малиновської І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав, -
26 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Слов'янського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір'ю, а відповідач батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. З липня 2014 року він проживає окремо від них та жодного з покладених на нього обов'язків, як на батька дитини, не виконує. Всі питання щодо виховання дитини позивачка вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, який жодним чином не піклується про дочку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не бере жодної педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, чи взагалі будь-якої іншої участі у вихованні доньки, що негативно впливає на її розвиток.
Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про те, що він свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.
На підставі наведеного, просила суд ухвалити рішення яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» та Указу Президента від 14 листопада 2014 року № 875/2014 про введення в дію рішення РНБО «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», пересилання пошти не здійснюється, зокрема, до м. Луганськ, що є останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, що позбавляє суд можливості здійснити його виклик шляхом надіслання поштою судової повістки (ч. 7 ст. 128 ЦПК України). У зв'язку із чим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик відповідача у судове засідання був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Втім, будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про місце, дату та час судового розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з'явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання повторно не з'явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України.
Представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника Органу, а при ухваленні рішення у справі врахувати висновок органу опіки щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.
Згідно із свідоцтвом про народження серія: НОМЕР_3, позивачка є матір'ю, а відповідач батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_1 від 03 жовтня 2017 року, малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 перемістилася з району проведення АТО м. Луганськ до м. Слов'янськ Донецької області разом із своєю матір'ю - позивачкою ОСОБА_1 як законним представником (а.с. 11, 7).
Згідно із довідкою про склад сім'ї виданої комітетом мікрорайону ЖЕУ №3 м. Слов'янськ 06 квітня 2018 року, малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована та проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1. Проживання дитини разом із позивачкою стверджується також актом комітету мікрорайону ЖЕУ №3 м. Слов'янськ № 165 від 06 квітня 2018 року (а.с. 12, 13).
Відповідно до акту обстеження житлових умов, складеного комітетом мікрорайону ЖЕУ №3 м. Слов'янськ 06 квітня 2018 року, комісією комітету також встановлено, що позивачка та її малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають у чотирикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачці. Квартира перебуває в задовільному стані, має всі зручності, та є придатною для проживання неповнолітньої дитини (а.с. 14, 14 з. б.).
Як вбачається із довідки дитячого садка КЗ ДНЗ №2 «Оленка» від 29 березня 2018 року, малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує цей дитячий садок з 12 липня 2017 року. За весь час відвідування дитиною цього закладу, відповідач ОСОБА_2 ніколи не відвідував батьківських зборів, не супроводжував дитину до садка та не забирав з нього, не приймав участі в організованих садком заходах. Приймає участь в житті колективу групи та виховує дитину її мати разом зі своїми батьками (а.с. 15).
Згідно із виробничою характеристикою № 1320 від 04 квітня 2018 року виданою квартирно-експлуатаційним відділом м. Луганськ, позивачка є працівником Збройних Сил України за місцем дислокації в м. Слов'янськ Донецької області, де працює бухгалтером фінансово-економічного відділення. За час роботи в КЕВ м. Луганськ ОСОБА_1 зарекомендувала себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються її професійної діяльності та перебувають в межах її компетенції. Добре знає свої функціональні обов'язки та виконує їх в належний термін та повному обсязі. Позивачка проходила курси з підвищення кваліфікації і неодноразово використовувала набуті навички при вирішенні поставлених завдань. Користується повагою в колективі, підтримує співробітників в складний період, але при цьому дотримується корпоративних правил і норм. Із співробітниками підтримує товариські відносини, комунікабельна. В побуті скромна та ввічлива (а.с. 8).
Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 червня 2015 року у справі № 243/4015/15-ц, з відповідача на користь позивачки було присуджено до стягнення аліменти на її утримання та утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 05 травня 2015 року (а.с. 18-19).

Як вбачається із довідок № 2854/16.1-41 від 15 березня 2016 року та 19 лютого 2018 року про неотримання аліментів, а також довідки-розрахунку заборгованості по аліментам виданих Луганським МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області, за місцем розташування в м. Сєвєродонецьк, відповідач ОСОБА_2 не сплачує аліменти на користь позивачки на її утримання та утримання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05 травня 2015 року. Сума заборгованості по аліментам на утримання позивачки станом на 05 травня 2017 року становить 23 779,19 грн., а по аліментам на утримання дитини - 32 832,00 (а.с. 20,21,22,23-24,25).

Питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було розглянуто на засіданні комісії органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, за наслідками якого комісією було прийняте рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки.

Так, згідно із висновком органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької від 14 травня 2018 року № 29/01-944 встановлено, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає разом із матір'ю ОСОБА_1, яка займається її вихованням та утриманням, захищає права та інтереси дитини. Батько дитини - ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, у вихованні дитини участі не приймає, не турбується про стан її здоров'я, фізичний та духовний розвиток. Батько не утримує дитину, не надає їй ніякої матеріальної допомоги, не спілкується з дитиною. Перебуває на території непідконтрольній українській владі. Має борг зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2018 року у розмірі 32832 грн. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини до уваги приймалися факти самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків, який не надає допомоги у вихованні малолітньої доньки, не цікавиться про стан її здоров'я, фізичний та розумовий розвиток. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками. Враховуючи наведене, а також рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини від 10 травня 2018 року, орган опіки та піклування Слов'янської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно із положеннями Закону та роз'яснень, наведених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до роз'яснень викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Пунктом 18 вказаної Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України та судової практики, процес виховання дитини передбачає перш за все активну поведінку батьків щодо участі в цьому процесі. Норми ст. 164 СК України передбачають сімейно-правову відповідальність, яка настає при винній поведінці батьків (одного з батьків), зокрема за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

При цьому, суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки.

У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність відомостей встановлених із письмових доказів, оскільки вони узгоджуються між собою та не містять внутрішніх протиріч.

Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи.

Виходячи з аналізу встановлених обставин справи, та доказів, які їх стверджують, суд приходить до висновку, що поведінка відповідача свідчить про те, що він дійсно самоусунувся від виховання своєї малолітньої дитини, не здійснював та не здійснює будь-яких можливих дій щодо участі в житті доньки та її утриманні. Маючи можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, свідомо залишив доньку без піклування та уваги з боку батька, чим ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно неї, у зв'язку із чим, суд приходить до висновку про можливість позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності, однак з урахуванням встановлених обставин у справі, за якими встановлено, що відповідач про доньку не піклується, жодної участі в її вихованні та утриманні не приймає і взагалі не цікавиться її життям, а відтак, самоусунувся від її виховання, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача саме такого крайнього заходу сімейно-правової відповідальності як позбавлення батьківських прав відносно його дитини.

У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від батька необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки та задоволенні його в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 167 СК України, дитина, один із батьків якої позбавлений батьківських прав, за бажанням другого з батьків може бути передана йому.

На думку суду можливо передати дитину позивачці, оскільки вона бажає опікуватись нею, у суду відсутні підстави вважати, що мати дитини не може створити належні умови виховання та утримання доньки.

Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи, що позов судом повністю задоволений, а позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 150, 164, 165, 170, 180, 182, 193, 243, 244 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 4, 14, 81, 223, 280, 281, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно його дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Луганськ.

Передати малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку м. Луганськ, на виховання її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженці м. Луганськ.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_2, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 в дохід держави на рахунок отримувача 0001 код за банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір в розмірі - 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов