Справа № 310/7060/18
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Покровська, 94, м. Бердянськ Запорізької області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його бабусі, ОСОБА_4, належала частина житлового будинку №94 по вул. Покровська (до перейменування вул. Куйбишева) в м. Бердянську Запорізької області. В цьому будинку вона проживала та померла в 1977 році.

В 1978 році, його батько у звязку з тим, що пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, був змушений звернутися до суду з позовом до співвласників будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про подовження строку на прийняття спадщини та визнання права власності на 1/6 частку житлового будинку.

05.09.1978 року рішенням народного суду міста Бердянську Запорізької області позов було задоволено, поновлено строк на прийняття спадщини та визнано право власності за батьком ОСОБА_7, на 1/6 частку житлового будинку №94 по вул. Куйбишева в м. Бердянську в порядку спадкування за законом.

22.11.1978 року батько подарував йому успадковану ним після смерті ОСОБА_4 1/6 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. Куйбишева, 94 за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за р.№6808.

Він вселився до зазначеного житлового будинку та постійно проживає в ньому по цей час.

Виходячи з рішення народного суду міста Бердянська Запорізької області від 05.09.1978 року, іншими співвласниками житлового будинку були тільки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Тому в 1979 році він купив належні їм частки житлового будинку.

Будучи юридично не обізнаним, він помилково вважав, що йому належить весь житловий будинок №94 по вул. Покровській (Куйбишева).

Його помилку підкріплювало також те, що при неодноразовому обовязковому державному окладному страхуванні житлового будинку №94 по вул. Куйбишева (1980 р., 1987 р., 1988 р.) державним органом Інспекцією державного страхування, йому видавалися страхові свідоцтва по обовязковому державному страхуванню майна саме як особі, якій «…на праві особистої власності..» належить житловий будинок №94 по вул. Куйбишева в м. Бердянську.

Враховуючи свій похилий вік, він вирішив упорядкувати свої документи і 14.08.2018 року Комунальне підприємство з технічної інвентаризації за вих. №475 повідомило його, що житловий будинок №94 по вул. Покровська зареєстровано на праві спільної часткової власності за: 1/3 частка за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по 1/6 частці за кожним) на підставі рішень народного суду м. Осипенко від 12.03.1952 року та від 11.10.1952 року; 2/3 частки за ним.

Вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він ніколи не бачив, в будинку по вул. Покровській, 94 вони не проживали.

З 1979 року і по цей час він відкрито, безперервно і постійно проживає та зареєстрований в житловому будинку по вул. Покровська, 94.

Він володіє та користується як будинком так і земельною ділянкою, здійснює догляд за будинком, постійно робить в ньому ремонт, сплачує комунальні платежі за користування будинком, сплачував до виходу на пенсію податки за земельну ділянку, яка обслуговує домоволодіння.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, відзив на позов не подали.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. В будинку №94 з 1970-х років проживає сімя ОСОБА_1 Інших осіб там не бачила.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1967 року і є сусідкою позивача, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1970-х років. До цього часу в цьому будинку проживала бабуся позивача ОСОБА_4.

Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволення з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що право власності на житловий будинок №94 по вул. Покровська в м. Бердянську Запорізької області зареєстровано за: 1/3 частка за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по 1/6 частці за кожним) на підставі рішень народного суду м. Осипенко від 12.03.1952 року та від 11.10.1952 року; 2/3 частки за ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідчених договору дарування від 22.11.1978 року, договору купівлі-продажу від 31.081979 року, договору купівлі-продажу від 24.11.1979 року.

Як на підставу позовних вимог, позивач посилається на приписи ст. 344 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, ч .4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Як роз'яснено у п. п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з паспорту громадянина України серії СВ №269453, виданого Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 19.09.2000 року, будинкової книги на житловий будинок, ОСОБА_1 з 29.08.1979 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (вул. Покровська), 94.

Згідно страхових свідоцтв по обовязковому окладному страхуванню, страхувальником майна житловий будинок №94 по вул. Куйбишева (вул. Покровська), м. Бердянськ Запорізької області, є ОСОБА_1

Сплата ОСОБА_1 земельної ренти за земельну ділянку, розташовану по вул. Куйбишева (вул. Покровська), 94 в м. Бердянську, підтверджується відповідними квитанціями.

Окрім того, факт відкритого та безперервно володіння ОСОБА_1 спірним нерухомим майном понад десять років підтверджується опитаними в судовому засіданні свідками.

Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, вони узгоджуються між собою, тому суд приймає їх за основу при ухваленні даного рішення

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном понад десять років, яким є 1/3 частка житлового будинку №94 по вул. Покровська в м. Бердянську Запорізької області, яка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в звязку з чим набув право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Покровська, 94, м. Бердянськ Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. І. Крамаренко