Справа № 637/229/18
Провадження № 2/638/3079/18
РІШЕННЯ

іменем України

20.11.2018 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Штих Т.В.,

при секретарі Тарасовій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість у розмірі 64842, 77 грн. за кредитним договором № б/н від 29.04.2008 року, яка складається з наступного: 5889, 49 грн. заборгованість за кредитом; 55627, 43 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи: 250, 00 грн. фіксована частина, 3075, 85 грн. процентна частина. Судові витрати у розмірі 1762,00 грн. судового збору. В разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення.

В обґрунтування заявленого позову ПАТ КБ „ПриватБанк" зазначає, що 29.04.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір. Відповідно до умов цього договору відповідачу був наданий кредит у розмірі 500 грн. Відповідач умови договору не виконує, тому станом на 14.01.2018 р. утворилася заборгованість за кредитом, з метою стягнення якої Позивач і звернувся до суду.

29.08.2018 року через канцелярію суду представником Відповідача було надано письмові пояснення по справі, якими він обгрунтовує незаконність вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та просить в їх задоволенні відмовити.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, не заперечував проти розгляду справи та прийняття рішення за його відсутності. Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлений своєчасно та належним чином.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

29.04.2008 р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до ПАТ КБ „ПриватБанк" про отримання кредитної картки.

Відповідачу була видана карта, сума отриманого кредиту 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).

Щодо зміни кредитного ліміту банк стверджує, що керувався п.п. 3.2., 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь - який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

На підтвердження викладених в позовній заяві обставин Позивачем надано розрахунок заборгованості, копію заяви позичальника, витяг з «Тарифів банку», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою».

Ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобов?язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті ПАТ КБ «Приватбанк» визначають заяву-анкету як «звернення клієнта до банку про відкриття йому банківського рахунку та/або надання йому інших банківських послуг на умовах цих Умов та Правил».

Суд доходить висновку, що підписання відповідачем зазначеної «Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку» не є укладенням відповідного кредитного договору, адже відповідач, окрім зазначеної «Анкети-заяви» не підписував інших документів, які встановлювали умови кредитування, на які посилається позивач. Суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували,що саме зазначені позивачем «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови, правила та тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи зазначену «Анкету-заяву» та відповідно взяв на себе зазначені позивачем зобовязання.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16, розглянутій Верховним Судом України, в якій зазначено:

«Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суди встановили, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір.

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови єскладовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Наданий позивачем «Витяг з Умов та правил надання банківських послуг» та «Правил користування платіжною карткою» не може бути належним та допустимим доказом в цій справі, адже не підписаний позивачем й не містить усієї необхідної інформації, зокрема протягом якого часу діяли відповідні тарифи».

До суду не надано та, згідно з письмовими поясненнями відповідача, ним не отримувалась пам?ятка клієнта, яка відповідно до розділу 3 наданих до суду Умов та правил є невід?ємною частиною договору з клієнтом.

Суд також надає оцінку суперечливим доказам, що містяться в матеріалах справи.

Так, заява клієнта містить дані, що базова відсоткова ставка по кредиту становить 2,5% в місяць на залишок заборгованості.

При цьому, довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», копія якої долучена позивачем до матеріалів справи передбачає, що базова відсоткова ставка в місяць (нарахування на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) UAH складає 1,8%.

Наданий же позивачем до суду розрахунок заборгованості за кредитом передбачає поступове зростання відсоткової ставки: починаючи з 22,8%, далі 30,0%, 34,8%, 43,20%.

Жодних доказів на підтвердження таких розмірів процентної ставки позивачем до суду не надано.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент підписання клієнтом заяви-анкети, про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

В матеріалах справи не міститься доказів направлення позивачем повідомлення про зміну відсоткової ставки на адресу Відповідача.

Окрім цього, на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено поступове зростання кредитного ліміту по картці відповідача, однак докази на обгрунтування зростання розміру кредитного ліміту в матеріалах справи відсутні.

20.11.2018 року через канцелярію суду представником відповідача також було подано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

На підставі наявних в матеріалах справи доказів суд приходить до висновку про необхідність застосування до вимог позивача загальний строк позовної давності у три роки виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України).

Відповідно до ст.261 ЦК початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Судом встановлено, що згідно з розрахунку визначений банком розмір простроченої заборгованості встановився 30.04.2014 року і надалі не змінювався у зв?язку з відсутністю будь-яких перерахувань Відповідача на банківську картку.

Враховуючи дату подання позовної заяви, позивачем по справі пропущено трирічний строк для звернення до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 207, 253, 257, 261, 266, 610, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Суддя Штих Т.В.