Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 712/13783/15-ц

провадження № 61-6057св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - приватне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

представник відповідача - НаконечнаАльона Вікторівна

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у складі судді Кузьменка В. А. від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі суддів Пономаренка В. В., Корнієнко Н. В., Ювшина В. І. від 14 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2017 року грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26 травня 2011 року між нею та Приватним акціонерним товариством «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір банківського вкладу (депозит) «Копілка», строком на 12 місяців в гривнях, відповідно до умов якого вона внесла депозит банку на суму 20 тис. грн, терміном до 26 травня 2011 року. Позивач указує, що порушуючи вимоги чинного ЦК України, умови договору, банк після закінчення терміну його дії, не виконав свої зобов'язання і не повернув їй депозитні кошти з виплатою процентів. Вона неодноразово зверталась до відповідача із проханням повернути їй кошти, але відповідач на заяви не реагував. Тому позивач просить суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь депозитні кошти в сумі 20 тис. грн, 11 тис. грн відсотків та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 800 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 депозитні кошти в сумі 20 тис грн та 11 тис. грн відсотків, та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 1 800 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Ухвалюючи рішення місцевий суд дійшов висновку про необхідність стягнення банківського вкладу з огляду на те, що неповернення банківського вкладу у зв'язку із окупацією Автономної Республіки Крим та припиненням діяльності банку на окупованій території є безпідставними, а позивач надав копію договору банківського вкладу та копію квитанції про внесення позивачем на депозит коштів в сумі 20 тис. грн, копії яких посвідчені судом.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням місцевого суду, зазначив про те, що між сторонами було дотримано письмової форми договору банківського вкладу. Припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів банку на окупованій території Автономної Республіки Крим не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язань за укладеним договором банківського вкладу.

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договорів банківського вкладу.

Статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Судами встановлено, що 26 травня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір вкладу (депозит) «Копілка» № SAMDN0828 строком на 12 місяців.

Відповідно до умов договору позивач внесла депозит на суму 20 тис. грн терміном до 26 травня 2012 року, що підтверджується квитанцією № 11 від 26 травня 2011 року (а.с. 7).

Банком направлено позивачу лист від 16 липня 2015 року, у якому зазначено про неможливість банку виплатити позивачу депозитний вклад за вищевказаний договором (а.с. 8).

Відповідно до умов вищевказаного договору банк за час користування коштами вкладу протягом вказаного строку нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 13,75% річних.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя» зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території автономної Республіки Крим та м. Севастополя - філії Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцією (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис штамп «вечірній» чи «післяопераційний» час - а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з аналізу положень статті 1059 ЦК України, у поєднанні з положенням пункту 1.4 Положення № 516 та пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174, слід дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Колегія суддів погоджується з висновками попередніх інстанцій про те, що між сторонами дотримана письмова форма банківського вкладу, що підтверджується: копією договору вкладу (депозиту) «Копілка» від 26 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», належна копія якого пред'явлена позивачем до суду та посвідчена судом; копію квитанції про внесення позивачем на депозит коштів в сумі 20 тис. грн.

Указаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду України викладеними в постановах № 6-96цс14 від 02 липня 2014 року, № 6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, № 6-127цс16 від 06 липня 2016 року.

Згідно вимог частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Разом із тим, згідно вимог частини четвертої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад (депозит), застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Згідно вимог частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунку також підлягає розірванню за заявою клієнта у будь-який час.

Однак, на порушення вимог вказаних норм матеріального права та взятих на себе зобов'язань за договором банківського вкладу банк не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, а тому суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача суму вкладу в розмірі 20 тис. грн. та процентів в розмірі 11 тис. грн, що передбачено договором (13,75% річних).

Судами також вірно застосовано до виниклих правовідносин ст. 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми, що складає 1 800 грн.

Не заслуговують на увагу доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про неможливість повернення коштів, оскільки відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, оскільки після окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виконання зобов'язань за укладеними ПАТ КБ «ПриватБанк» в Криму договорами депозитного вкладу, окупаційною владою покладено на Автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яка знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, оскільки припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів банку не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов'язань, визначених вказаних договором, оскільки діяльність ПАТ КБ ПриватБанк, як юридичної особи, не припинена.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року було зупинено виконання Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 березня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило