Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 640/20090/14-ц

провадження № 61-4626св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), ЖуравельВ. І., Курило В. П., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2015 року у складі судді Попрас В. О. та на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 5 липня 2016 року у складі колегії суддів Кіпенка І. С., Шаповал Н. М., Кіся П. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з урахуванням уточнень просило:

- звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №CNL700/397/2006 від 06.06.2006 у розмірі 3 863 128,14 грн, шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором №PCNL700/397/2006 від 06.06.2006, а саме: 5-кімнатну квартиру НОМЕР_1, розташовану за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримування будь-яких документів, довідок, витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо) за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження.

- передати предмет іпотеки, що належить ОСОБА_6, в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами.

Позовна заява мотивована тим, що 06.06.2006 між АКБ «Райффазенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №CNL 700/397/2006. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед Банком за вказаним кредитним договором між Банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки №PCNL 700/397/2006 від 06.06.2006, згідно умов якого предметом іпотеки є 5-кімнатна квартира НОМЕР_1 загальною площею 116,3 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_1, 79/100 якої належить ОСОБА_4, а 21/100 - ОСОБА_5

12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_4 станом на 29.04.2014 виникла заборгованість у розмірі 3 863 128 грн 14 коп., яка на думку позивача може бути погашена у повному обсязі за рахунок предмета іпотеки

Представник позивача вказує, що 13 жовтня 2010 року предмет іпотеки (спірну квартиру) було реалізовано в межах процедури банкрутства ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_513 лютого 2014 року постановою Харківського апеляційного господарського суду скасовано постанову Господарського суду Харківської області від 21 грудня 2012 року, якою визнано процедуру банкрутства боржника - ФОП ОСОБА_4 незаконною з початку проведення та припинено вказану процедуру, а тому дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек.

За таких обставин вважаючи, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек, і просить стягнути заборгованість за кредитним договором від 06.06.2006 з ОСОБА_4 у розмірі 3 863 128 грн 14 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру).

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг України» відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, був реалізований у межах процедури банкрутства, про що було відомо ПАТ «ОТП Банк», оскільки Банк заявляв свої кредиторські вимоги у справах про банкрутство ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 Вимоги у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5 були задоволені у межах отриманих грошових коштів від реалізації майна банкрута, а саме у розмірі 31 231,27 грн вартості 21/100 частини квартири, які 24 вересня 2012 року були перераховані на користь ПАТ «ОТП Банк» платіжним дорученням №1 за реквізитами, наданими банком.

За таких обставин предмет іпотеки, який двічі перейшов у власність інших осіб: за договором купівлі-продажу від 13.10.2010 до ОСОБА_8, за договором купівлі-продажу від 24.04.2013 до ОСОБА_6, не може бути витребувано від добросовісного набувача, оскільки воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Враховуючи, що на момент укладання вказаних договорів купівлі-продажу спірної квартири запис про обтяження майна іпотекою було виключено з Реєстру за рішенням господарського суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносин не може застосовуватись стаття 23 Закону України «Про іпотеку», так як під час переходу права власності на спірну квартиру до заявника вона предметом іпотеки не була.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 5 липня 2016 року рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди невірно визначили характер спірних правовідносин та не врахували, що рішення господарського суду, на підставі якого було знято обтяження з предмета іпотеки, скасовано.

Також указує, що висновки суду про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуває обов'язків кредитора, передбачених умовами кредитного договору лише за наявності ліцензії, є безпідставними та не відповідають Закону України «Про банки і банківську діяльності» і Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

14 жовтня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у даній справі.

13 грудня 2016 року та 16 січня 2017 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_6 на касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в яких вона просить залишити без змін оскаржувані судові рішення, а касаційну скаргу відхилити. Вказує, що судами правильно встановлено фактичні обставини справи, а оскаржувані судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 січня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2018 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою та другою статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суди встановили, що 6 червня 2006 року між АКБ «Райффазенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 100 тис. доларів США строком до 06 червня 2016 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед Банком за вказаним кредитним договором між Банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки № PCNL 700/397/2006 від 06 червня 2006 року, згідно умов якого предметом іпотеки є 5-кімнатна квартира НОМЕР_1 загальною площею 116,3 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_1, 79/100 якої належить на праві власності ОСОБА_4, а 21/100 - на праві власності ОСОБА_5

12 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаним Кредитним договором та Договором іпотеки.

Ухвалами 09 лютого 2009 року та 25 серпня 2010 року Господарського суду Харківської області в порядку статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порушено провадження у справах про банкрутство ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_4 та відкрито ліквідаційну процедуру.

В рамках ліквідаційної процедури була реалізована спірна квартира. Згідно договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2010 року Продавець - ліквідатор банкрута ФОП ОСОБА_4 та ліквідатор банкрута ФОП ОСОБА_5 арбітражний керуючий передав у власність покупцю ОСОБА_8 квартиру НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому за договором купівлі-продажу від 24 квітня 2013 року спірна квартира була придбана ОСОБА_6, а 08 жовтня 2013 року ОСОБА_6 передала спірну квартиру в іпотеку ОСОБА_7, який є іпотекодержателем спірної квартири.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05 листопада 2012 року, яка набрала законної сили, затверджено наданий суду звіт ліквідатора та визнано погашеними вимоги кредиторів, в тому числі ПАТ «ОТП банк», що заявлені до ФОП ОСОБА_5 Даних про задоволення вимог кредиторів за рахунок майна ФОП ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

У силу статей 525, 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких, зокрема, належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрата переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час спірних правовідносин), з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної комісії скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» містить спеціальні норми щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а стаття 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України переліком таких підстав.

У випадку реалізації майна банкрута, яке було передано в іпотеку, кошти від такої реалізації спрямовуються на задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує, залишок після забезпечення вимог кредитора та витрат включається до ліквідаційної маси, а зобов'язання перед кредитором уважається погашеним. Зазначена норма права стосується реалізації майна саме банкрута, а не будь-якого іншого майна, переданого в іпотеку.

Установивши у справі, яка переглядається, факт переходу до фізичної особи права власності на спірну квартиру в ході ліквідаційної процедури під час виключення з Єдиного реєстру заборон запису про обтяження цього майна, суди не встановили, на підставі яких рішень було виключено запис про обтяження спірного майна іпотекою з Єдиного реєстру заборон. Наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для висновку, що в межах ліквідаційної процедури були задоволені вимоги кредиторів, заявлені до ФОП ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ОТП «Факторинг Україна», суди виходили із того, що спірна квартира була реалізована в рамках ліквідаційної процедури, якою визнано погашеними вимоги кредиторів, заявлених до ФОП ОСОБА_5, в тому числі і ПАТ «ОТП Банк».

Постановою Харківського апеляційного господарського суду 13 лютого 2014 року скасовано ухвалу господарського суду Харківської області від 24 грудня 2013 року, якою було затверджено ліквідаційний звіт та припинено діяльність ФОП ОСОБА_4 Належних і допустимих доказів про задоволення вимог ОПТ «Банк» за рахунок майна ФОП ОСОБА_4 матеріали справи не містять, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що іпотека припинилася.

У разі ухвалення судом рішення про скасування обтяжень нерухомого майна банкрута та виключення запису з Єдиного реєстру заборон, яке згодом було скасоване, не спростостовує презумпції правомірності обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження у процесі ліквідації іпотекодавця, таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в цьому реєстрі. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-1382цс16 від 26 жовтня 2016 року.

За таких обставин суди дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку за рахунок іпотечного майна.

Помилковим є висновок суду з приводу того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» немає відповідної ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій, що дає товариству право пред'являти вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, адже відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступленням права вимоги).

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно з яким останнє набуло право вимоги до відповідачів щодо сплати загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму боргу, усі та будь-які штрафні санкції на дату набрання чинності, а також право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності.

Оформлюючи відступлення права вимоги (статті 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), сторони не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання.

Відповідно до пункту 1 частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу статті 411 ЦПК Українипідлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. П.Курило

В.І. Крат