ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 583/874/16-ц

провадження № 61-11428св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Сумський обласний центр зайнятості,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - директор Охтирського міськрайонного центру зайнятості Кочетова ОльгаОлександрівна,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 5 вересня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Гагіна М. В., Попруги С. В., Рибалки В. Г., та касаційну скаргу Сумського обласного центру зайнятості на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року, ухвалене у складі судді Мовчан Н. В., і рішення апеляційного суду Сумської області від 5 вересня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Гагіна М. В., Попруги С. В., Рибалки В. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Сумського обласного центру зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - директор Охтирського міськрайонного центру зайнятості Кочетова О. О., про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 22 лютого 2016 року його звільнено з посади заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки роботодавцем не запропоновано йому іншої роботи в установі, зокрема, введену до штату і вакантну на момент звільнення посаду заступника директора - начальника відділу взаємодії з роботодавцями. Також не було враховано його переважне право на залишення на роботі як особи, що має більший у порівнянні з іншими працівниками безперервний стаж роботи у даній установі.

За таких обставин просив поновити його на посаді заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 лютого 2016 року по дату фактичного поновлення на посаді та відшкодувати заподіяну неправомірним діями роботодавця моральну шкоду, яку оцінює у 7 000,00 гривень.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ № 33-к від 22 лютого 2016 року про звільнення ОСОБА_4 з посади заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості. Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості з 23 лютого 2016 року. Стягнено з Сумського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 лютого 2016 року по 26 травня 2016 року включно у розмірі 14 061,44 гривень, з наступним відрахуванням з цієї суми передбачених законодавством платежів і зборів. Стягнено з Сумського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 1 000,00 гривень. У задоволенні позову у іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення Сумським обласним центром зайнятості законодавства про працю при звільненні ОСОБА_4, що є підставою для поновлення його на займаній посаді, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 5 вересня 2016 року рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 14 061,44 гривень і відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 гривень скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У іншій частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку і відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що фактично ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах із Охтирським міськрайонним центром зайнятості, який є самостійною юридичною особою, тому саме з міськрайонного, а не з обласного центру зайнятості підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди. З висновками суду першої інстанції щодо незаконності звільнення ОСОБА_4 апеляційний суд погодився.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення апеляційного суду Сумської області від 5 вересня 2016 року в частині вирішення його позовних вимог про стягнення середнього заробітку і відшкодування моральної шкоди скасувати і залишити у цій частині в силі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник вважає помилковим висновок апеляційного суду про те, що його роботодавцем є Охтирський міськрайонний центр зайнятості, оскільки призначення і звільнення з посади заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості здійснює директор Сумського обласного центру зайнятості.

Вказує на те, що його трудові права порушені саме Сумським обласним центром зайнятості, тому на відповідача покладається обов'язок сплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу і відшкодувати моральну шкоду.

Також у вересні 2016 року Сумський обласний центр зайнятості звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про поновлення на роботі і рішення апеляційного суду Сумської області від 5 вересня 2016 року щодо залишення у цій частині рішення суду першої інстанції без змін скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що на момент скорочення штату працівників посада заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості була єдиною у центрі, тому питання щодо переважного права залишення на роботі не вирішувалося.

Суди попередніх інстанції не звернули уваги на те, що на день звільнення позивача у центрі не було вакантних посад фахівців, які могли бути йому запропоновані, оскільки на них переведено інших працівників, посади яких скорочувалися. Посада заступника директора - начальника відділу взаємодії з роботодавцями не могла бути запропонована ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що рівень його кваліфікації і продуктивність праці не достатні для зайняття керівної посади, що підтверджується результатами численних перевірок.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 6 червня 1991 року ОСОБА_4 призначено на посаду директора Охтирського районного центра зайнятості, а з 2 березня 1992 року переведено на посаду заступника директора.

Наказом Сумського обласного центру зайнятості № 118 від 28 жовтня 2015 року, на виконання наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 22 жовтня 2015 року № 206 «Про затвердження граничної чисельності працівників державної служби зайнятості», затверджено структуру та зміни до штатних розписів базових центрів зайнятості Сумської обласної служби зайнятості.

Згідно зі змінами до штатного розпису Охтирського міськрайонного центра зайнятості на 2015 рік від 28 жовтня 2015 року, всього по центру затверджено 25 штатних посад, з яких виводяться 7 посад і вводиться 2 посади; після внесення змін до штату загальна кількість посад по центру склала 20. Зокрема, було виведено посаду заступника директора; введено посади заступника директора-начальника відділу взаємодії з роботодавцями та фахівця з питань зайнятості І категорії відділу активної підтримки безробітних.

Наказом Сумського обласного центру зайнятості № 133 від 30 листопада 2015 року введено в дію з 10 грудня 2015 року зміни до штатних розписів центрів зайнятості Сумської обласної служби зайнятості; зобов'язано посадових осіб Сумської обласної служби зайнятості провести всі заходи, пов'язані зі скороченням штату та зміною істотних умов праці, відповідно до статті 49-2 КЗпП України, зокрема, попередити працівників про можливе майбутнє вивільнення до 10 грудня 2015 року.

8 грудня 2015 року ОСОБА_6 попереджено про можливе майбутнє вивільнення у зв'язку із затвердженням та веденням в дію з 10 грудня 2015 року штатного розпису та граничної численності працівників Сумської обласної служби зайнятості на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Зазначено, що станом на 1 грудня 2015 року вакантних посад, які можна запропонувати працівникові, немає. У разі появи вакансій йому буде додатково надана письмова пропозиція щодо переведення або працевлаштування.

У період з 9 лютого 2016 року по 20 лютого 2016 року ОСОБА_6 проходив курс амбулаторного лікування у КЗ «Охтирська ЦРЛ».

Наказом Сумського обласного центру зайнятості № 33-к від 22 лютого 2016 року ОСОБА_6 звільнено з посади заступника директора Охтирського міськрайонного центра зайнятості у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з'ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Відповідні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом України у постанові від 9 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

Встановивши з поданих сторонами доказів, що ОСОБА_4 при звільненні у зв'язку зі скороченням штату в порушення частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не запропоновано існуючі в установі вакантні посади, апеляційний суд правильно погодився з висновком суду першої інстанції про порушення Сумським обласним центром зайнятості законодавства про працю при звільненні позивача і наявність підстав для його поновлення на посаді.

Відповідно до частини другої статті 235КЗпП України суд при винесенні рішення про поновлення на роботі одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стаття 237-1КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з пунктами 1, 2, 6 розділу І, пунктами 3-5 розділу V Положення про державну службу зайнятості (у редакції Положення на час розгляду справи апеляційним судом) центральний апарат служби, регіональні (обласні) та базові (міські, районні, міськрайонні) центри зайнятості є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, кутові штампи і печатки із зображенням Державного герба України, своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом згідно ЄДРПОУ, інші печатки та штампи за потреби.

Базовий центр зайнятості очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади головою служби за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації.

Директор базового центру зайнятості може мати заступників. Призначення заступників директора та заступників директора - начальників відділів здійснюється директором регіонального центру зайнятості за поданням директора базового центру зайнятості.

Директор базового центру зайнятості здійснює керівництво діяльністю цього центру та несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього завдань та функцій, ефективну роботу центру, цільове використання коштів фонду в межах затвердженого кошторису видатків, належне використання виділеного у розпорядження центру майна і матеріальних цінностей, виконання наказів і доручень голови служби та директора регіонального центру зайнятості.

Директор базового центру без доручення діє від імені центру, представляє його інтереси у взаємовідносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, об'єднаннями громадян тощо, укладає договори, видає довіреності на представництво інтересів центру.

Структура та штатний розпис базового центру зайнятості затверджуються директором відповідного регіонального центру зайнятості в межах затвердженої директором регіонального центру зайнятості граничної чисельності.

Кошторис видатків базового центру зайнятості затверджується директором регіонального центру зайнятості в межах кошторису видатків регіонального центру зайнятості.

Сумський обласний центр зайнятості як регіональний та Охтирський міськрайонний центр зайнятості як базовий є окремими юридичними особами централізованої системи державної служби зайнятості України, що також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру підприємців та організацій України з відповідними кодами 03491406 та 21112909 відповідно.

Встановивши, що призначення на посаду заступника директора базового центру зайнятості і звільнення з цієї посади відбувається наказом директора регіонального центру зайнятості, проте фактично трудові відносини існують між працівником і базовим центром зайнятості, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обов'язок сплатити ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди покладається на Охтирський міськрайонний центр зайнятості, який не залучений до участі у справі як відповідач і вимог до якого не пред'явлено.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що обов'язок відшкодувати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду покладається на Сумський обласний центр зайнятості, оскільки з наявних у справі документів вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з Охтирським міськрайонним центром зайнятості, входив до штату цього центру; нарахування і виплата позивачу заробітної плати здійснювалася співробітниками центру за рахунок коштів центру.

Не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій щодо допущення при звільнені ОСОБА_4 порушень законодавства про працю посилання Сумського обласного центру зайнятості на наявність лише двох вакантних посад, які були запропоновані самостійно обраним роботодавцем особам.

Стаття 2-1 КЗпП України закріплює принцип рівності трудових прав громадян.

Частиною другою статті 40, частиною третьою статті 49-2 КЗпП України встановлено обов'язок для власника або уповноваженого ним органу запропонувати працівникові, посада якого скорочується, іншу роботу у тій самій установі.

Реалізація цього обов'язку повинна відбуватися із урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

За таких обставин у випадку, якщо скорочується кілька посад, що виключає можливість пропозиції кожному із працівників іншої роботи у відповідній установі, власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати іншу роботу працівнику із урахуванням положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Сумським обласним центром зайнятості не перевірялося питання щодо наявності у ОСОБА_4 переважного права на залишення на роботі.

Рішення щодо того, яким працівникам запропонувати вакантні посади прийняте роботодавцем на власний розсуд, що суперечить принципу рівності трудових прав громадян.

Доводи про те, що недостатня кваліфікація і продуктивність праці ОСОБА_4 не дозволила йому зайняти керівну посаду, не спростовують правильності висновку про порушення роботодавцем його трудових прав, оскільки з урахування кваліфікації позивача йому могла бути запропонована нижча за рівнем посада фахівця, право позивача на зайняття якої є рівним з іншими особами, посади яких скорочується, і повинно визначатися з урахуванням його кваліфікації і продуктивності праці.

Поняття кваліфікації включає в себе освітній рівень працівника, стаж його роботи, здатність виконувати особливі доручення. Це поняття є оціночним та визначається у кожному конкретному випадку в залежності від обов'язків за посадою.

Сумським обласним центром зайнятості не підтверджено, що за рівнем кваліфікації ОСОБА_4, стаж роботи якого в установі складає 24 роки, не може виконувати обов'язки за введеною до штату посадою фахівця з питань зайнятості відділу активної підтримки безробітних. Доводи щодо недостатнього володіння позивачем комп'ютерною програмою обслуговування населення і відсутністю у нього навичок користування комп'ютером узагалі ґрунтуються виключно на поясненнях відповідача.

За таких обставин касаційний суд вважає безпідставними доводи Сумського обласного центру зайнятості про те, що при звільненні ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України роботодавцем не порушено встановленого законодавством порядку звільнення працівника у зв'язку зі скороченням штату працівників.

На підставі викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення позивача і його поновлення на посаді з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги відповідача без задоволення, а судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій у цій частині без змін.

З цих же підстав рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди також підлягає залишенню без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки касаційні скарги залишені без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 і касаційну скаргу Сумського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року, у не скасованій судом апеляційної інстанції частині, та рішення апеляційного суду Сумської області від 5 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук