25.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/7979/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 рокум. ДніпроСправа № 205/7979/16-ц
2/205/687/18

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» 24.10.2016р. звернулось до суду з даним позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № DN80АМ00000006 від 22.02.2007р. у розмірі 3 268,00 доларів США, яка складається з нарахованих відсотків за період з 13.07.2011р. по 30.03.2012р. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та ОСОБА_2 укладено вищевказаний кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 54 903,95 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та з кінцевим терміном повернення до 21.02.2014р., а ОСОБА_3 виступив поручителем за даним кредитним договором, однак відповідачі порушують взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу.

Представником відповідачів надані суду заперечення на позов, у яких він посилаючись на наявність інших судових рішень, якими вже стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором, а також на пропуск позивачем строку позовної давності, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача надано суду заяву, у якій він позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не зявились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що між КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_2 22.02.2007р. було укладено кредитний договір № DN80АМ00000006 (далі Договір), відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 46 072,26 доларів США, зі сплатою відсотків за їх користування та з кінцевим терміном повернення по 21.02.2014р. включно (а.с.15-17).

Таким чином, суд не бере до уваги посилання представника банку на те, що позивачем відповідно до кредитного договору № DN80АМ00000006 від 22.02.2007р. надано відповідачу грошові кошти у розмірі 54 903,94 доларів США, оскільки така обставина спростовується наявною в матеріалах справи копією Договору.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між позивачем КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 22.02.2007р. укладено договір поруки № DN80АМ00000006, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №DN80АМ00000006 від 22.02.2007р. (а.с.18).

Окрім того, на забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору 22.02.2007р. між банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави рухомого майна № DN80АМ00000007, відповідно до якого в заставу передано належний заставодавцю автомобіль Mitsubishi Grandis, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.48-50).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-4538/11 від 06.04.2015р., яке набрало законної сили 17.04.2015р., позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тим самим кредитним договором № DN80AM00000006 від 22.02.2007р., станом на 14.10.2009р., в розмірі 38 210,36 доларів США, що в еквіваленті станом на 12.10.2009р. становить 306 064,99 грн., а саме: 31034,65 доларів США, що еквівалентно 248587,55 грн., - заборгованість за тілом кредиту; 4756,87 доларів США, що еквівалентно 38102,53 грн., - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 996,73 доларів США, що еквівалентно 7983,81 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1422,11 доларів США, що еквівалентно 11391,1 грн., - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань; стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в розмірі 1 530,32 грн., з кожного. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання договору недійсним відмовлено (а.с.41-43).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.02.2018р. у справі № 202/156/13 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DN80АМ00000006 від 22.02.2007р. за період з 15.10.2009 року по 12.07.2011р. в розмірі 7 159, 22 доларів США, що еквівалентно 57061 (п'ятдесят сім тисяч шістдесят одна) грн. 85 коп. (яка складається із заборгованості за відсотками в сумі 5475,62 дол. США, що еквівалентно 43642,88 грн., та заборгованості за комісією в розмірі 1683,60 дол. США, що еквівалентно 13418,97 грн.), а також пеню в сумі 23768 (двадцять три тисячі сімсот шістдесят вісім) грн. 13 коп. (а.с.193-196).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що відповідачі умови Договору належним чином не виконували, позивач використав право дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни, а відтак право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04.07.2018р. та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 564/2199/15-ц (провадження № 61-2404св18 від 14.02.2018р.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідачів відсотки, які нараховані виключно відповідно до у мов Договору за період з 13.07.2011р. по 30.03.2012р., тобто за період після звернення до суду з вимогами про дострокове повернення грошових коштів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що банк повторно звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором, виходячи із загальних положень виконання зобов'язань, а не з наслідків порушення грошового зобов'язання, які передбачені статтею 625 ЦК України, а також те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідачів на застосування судом наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогою про стягнення пені, оскільки позивачем дана вимога не заявлялась.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За змістом ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача у справі.

На підставі викладеного, керуючисьст. ст. 15-16, 625, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 6, 10-13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2018 року.

Суддя ОСОБА_5