Справа № 361/2569/16-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/68/18 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 19 22.02.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Олійника В.І., Журби С.О.,

При секретарі - Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: Національний банк України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарина Геннадіївна, Публічне акціонерне товариство "Омега Банк" про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із зазначеним позовом, у якому, враховуючи зміну предмета позову і уточнення вимог, просила визнати частково недійсними записи у Додатку № 1 Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Сведбанк" (далі - ПАТ "Сведбанк") і Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк"), а саме: колонка: основна непогашена сума кредиту - 560745,34 грн.; колонка: сума нарахованих, але несплачених процентів - 3553,39 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що 01 листопада 2007 року між нею та Акціонерним комерційним банком "ТАС-Комерцбанк" (далі - АКБ "ТАС-Комерцбанк"), правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", укладено кредитний договір № 2615/1107/71-022, за умовами якого, на придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, їй було надано кредит у розмірі 73400,00 доларів США на строк до 01 листопада 2032 року шляхом конвертації цієї суми кредиту в національну валюту України (гривню) та перерахування коштів на користь продавців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рахунок оплати за договором купівлі-продажу квартири у розмірі 370800 грн.

25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" і ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі за кредитним договором від 01 листопада 2007 року № 2615/1107/71-022, укладеним із нею, про зміст якого, вона дізналася в суді під час розгляду іншої цивільної справи № 361/5771/15-ц, за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги, її дебіторська заборгованість - основна сума непогашеного кредиту складала - 560745,34 грн., сума нарахованих, але не сплачених процентів - 3553,39 грн., купівельна ціна вказаної дебіторської заборгованості становила 295140,97 грн.

Із цією сумою заборгованості за кредитним договором від 01 листопада 2007 року вона не погоджується, так як вважає, що дійсна дебіторська заборгованість по тілу кредиту та процентах мала розраховуватись, виходячи із суми грошових коштів, які безпосередньо були потрачені на придбання квартири в розмірі 370800 грн. за вирахуванням суми грошових коштів, сплачених нею в рахунок погашення кредиту до 25 травня 2012 року.

Позивач зазначила, що кредит надавався їй через касу банку, шляхом конвертації суми отриманого кредиту в національну валюту України (гривню), тому даний кредитний договір має ознаки удаваного правочину.

Також,в позовній заяві ОСОБА_2 вказала на те, що у разі оплати купівельної ціни за договором купівлі-продажу прав вимоги до неї мала перейти лише дебіторська заборгованість, виходячи із суми коштів витрачених на придбання квартири в розмірі 370800 грн. за вирахуванням грошових коштів сплачених нею до 25 травня 2012 року та суми дисконту (знижки) як прощення суми боргу в розмірі 269157,76 грн., тому вважає, що оспорюваним договором купівлі-продажу прав вимоги, її заборгованість за кредитним договором визначена невірно, чим порушенно її право.

За таких обставин, вона вимушена звертатись до суду з вказаним позовом, який просила задовольнити.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначила, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2018 року ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 листопада 2007 року між АКБ"ТАС-Комерцбанк" (далі - Банк), правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", і ОСОБА_2 (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір № 2615/1107/71-022, за умовами якого, Банк надав Позичальникові кредит у розмірі 73400,00 доларів США, строком до 01 листопада 2032 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних. Кредитні кошти Позичальнику надавалися для здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири, загальною площею 28,60 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, укладеним із продавцями ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредит надавався Банком у готівковій формі через касу Банку або у безготівковій формі на підставі заяви Позичальника з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту в національну валюту України (гривню) для здійснення Позичальником розрахунків за договором купівлі-продажу квартири, укладеного 01 листопада 2007 року між покупцем ОСОБА_2 і продавцями ОСОБА_4 та ОСОБА_5

З метою забезпечення зобов'язань за цим кредитним договором, сторонами кредитного договору 01 листопада 2007 року було укладено іпотечний договір № 2615/1107/71-022-2-22, відповідно до умов якого, в іпотеку Банку передана вище зазначена квартира.

25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк", який є правонаступником АКБ "ТАС-Комерцбанк", і ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого, ПАТ "Сведбанк" у порядку, обс»язі та на умовах визначених цим договором, відступив, а ПАТ "Дельта Банк" придбало право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі право вимоги до ОСОБА_2 за вказаними кредитним та іпотечним договорами, укладеними з останньою 01 листопада 2007 року.

Пунктом 1.1 розділу 1 цього договору встановлено, що купівельна ціна за право вимоги означає суму, що визначена як купівельна ціна у Додатку № 1 (Перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги) щодо кожного права вимоги, і яка розраховується за наступною формулою: купівельна ціна = номінальна вартість основної непогашеної суми кредиту помножена на 52 % плюс сума нарахованих відсотків та комісій, але не сплачених до дати підписання.

У Додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року визначено перелік кредитних договорів, що відступаються, та купівельна ціна відповідно до умов п. 1.1 розділу 1 цього договору.

Так, за кредитним договором № 2615/1107/71-022 від 01 листопада 2007 року, укладеним із ОСОБА_2, визначено, що основна непогашена сума кредиту становить 560745,34 грн., сума нарахованих, але не сплачених процентів - 3553,39 грн., купівельна ціна - 295140,97 грн., сума дисконту - 269157,76 грн.

Купівельна ціна в розмірі 295140,97 грн. за право вимоги до ОСОБА_2 визначена сторонами договору згідно із умовами п. 1.1 розділу 1 договору купівлі-продажу прав вимоги та становить 52 % від суми основної заборгованості (291587,58 грн.) + не сплачені проценти (3553,39 грн.), всього - 295140,97 грн.

В позові, ОСОБА_2 вказувала на те, що заборгованість за кредитним договором, а у подальшому й право вимоги нового кредитора визначені невірно та мають розраховуватися виходячи із суми, сплаченої нею за придбання квартири в розмірі 370800 грн. за вирахуванням грошових коштів сплачених нею до 25 травня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та суми дисконту (знижки) в розмірі 269157,76 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В ч. 1 ст. 530 ЦК України вказано, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що АКБ "ТАС-Комерцбанк" свої зобов'язання за кредитним договором № 2615/1107/71-022, укладеним 01 листопада 2007 року із ОСОБА_2, виконав повністю, згідно із умовами спірного договору надав Позичальникові на придбання квартири грошові кошти (кредит) у розмірі 73400,00 доларів США, які у подальшому, відповідно до умов цього договору, було конвертовано в національну валюту (гривню) для розрахунку позивачем із продавцями за придбання квартири.

Доказів належного і повного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором позивачем суду не надано.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2017 року, ухваленим у цивільній справі № 757/8411/17, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ "Дельта Банк" про визнання факту виконання зобов'язання відмовлено.

Із зазначених вище судових рішень вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до суду з даним позовом, у якому просила встановити факт виконання нею грошових зобов'язань за укладеним 01 листопада 2007 року із АКБ "ТАС-Комерцбанк" кредитним договором № 2615/1107/71-022, проте цей факт свого підтвердження в суді не знайшов.

Так як рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року набрало законної сили, тому, обставини щодо невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 01 листопада 2007 року, відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В ст. 627 ЦК України вказано, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено ст. 203 ЦК України.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з думкою Броварського міськрайонного суду Київської області про те, що на момент укладення оспорюваного ОСОБА_2 договору купівлі-продажу прав вимоги, сторонами були дотримані всі істотні умови, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, те, що ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором від 01 листопада 2007 року, заборони здійснювати відступлення права вимоги спірний кредитний договір не містить, наявності, визначених законом підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України щодо недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги нею не доведено, та вважає, що суд першої інстанції, на законних підставах відмовив ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Так як Броварський міськрайонний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року відхилити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381,382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: