Справа № 310/3083/18
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого судді Прінь І.П., за участі секретаря судового засідання Бевз О.А.,

справа №310/3083/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бердянську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №310/3083/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,

Встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №103 по вул. Чернишевського у м. Бердянську Запорізької області. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником 1/10 частки цього будинку на підставі договору дарування частки житлового будинку, укладеного 21.11.2017р. між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 Іншими співвласниками будинку є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 13.09.1996р. колишній власник ОСОБА_11 прописала в будинку свого сина відповідача ОСОБА_2 Відповідач з 2008 року не проживає в будинку, у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся, витрат на утримання будинку не несе, комунальні послуги не сплачує. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Провадження у цій справі відкрито на підставі ухвали суду від 21.05.2018 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_12 (за дорученням) в судове засідання не зявилися. Представник позивача ОСОБА_12 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_13, проти винесення заочного рішення у цій справі не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, за зареєстрованою адресою місця проживання судові повістки не отримує, оскільки, як вказує позивач в позовній заяві, там не проживає. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик на сайті Бердянського міськрайонного суду (а.с.43). Причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких підстав, суд розглядає справу за відсутності позивача і відповідача, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в заочному порядку, за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/10 частки житлового будинку №103 по вул. Чернишевського в м. Бердянську Запорізької області на підставі договору дарування частки житлового будинку від 21.11.2017р., укладеного між ОСОБА_11 і ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_14, реєстровий номер 1119 (а.с.17-18). Право власності позивача на вказаний обєкт нерухомості зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.11.2017 року (а.с.14).

Вказаний будинок, згідно технічного паспорту від 06.10.2017 року, перебуває у спільній частковій власності і між співвласниками встановився поквартирний порядок користування будинком. Іншими співвласниками будинку є треті особи: ОСОБА_3 1/10 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.12.2017 року; ОСОБА_4 1/10 частка на підставі договору міни від 03.02.2003р.; ОСОБА_5 3/20 часток на підставі договору купівлі-продажу від 16.11.2002р.; ОСОБА_6 1/5 частки на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2003р.; ОСОБА_7 3/20 часток на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2005р.; ОСОБА_8- 1/10 частки на підставі договору дарування від 03.05.2006р.; ОСОБА_9 1/20 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину; ОСОБА_10 1/20 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.15-16).

З наданої копії домової книги вбачається, що відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13 вересня 1996 року (а.с.11-12).

Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому будинку осіб , яка видана відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради 17.04.2018 року, вбачається, що ОСОБА_2 на дату видачі довідки зареєстрований в будинку№103 по вул.Чернишевського в м.Бердянську , що належить позивачу. (а.с.13). Вказане також підтверджується в довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 18.05.2018р. (а.с.26), довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області (а.с.31).

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Права членів сімї власника є похідними від прав власника житла.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

До такої правової позиції дійшов Верховний суд України у своїй постанові у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не є членом сімї позивача ОСОБА_1 Спільно з власником житлового будинку відповідач не проживав, спільним побутом з ним не був повязаний.

Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування майном. За таких підстав позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.319, 391 ЦК України, ст.ст. 12,13, 19, 81, 141, 223, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання якого зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №103 по вул. Чернишевського в м.Бердянську Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання якого зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Згідно зі ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 27.06.2018р.

Суддя ОСОБА_15