Справа № 206/6240/17
Провадження № 2/206/210/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 березня 2018 року

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та збільшивши позовні вимоги просить стягнути з відповідач на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 547578,00 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтував тим, що 19 лютого 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики. Відповідно до умов якого, 19 лютого 2015 року ним було передано відповідачу у борг 395000,00 грн., які відповідач зобовязався повернути у повному обсязі 01 червня 2015 року. У зазначений в договорі термін відповідач отримані в борг кошти не повернув, і таким чином, не виконав свого зобовязання за договором позики. Враховуючи невиконання відповідачем боргові зобовязання, вважав обґрунтованими свої вимоги щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення, починаючи з 01 червня 2015 року по 01 лютого 2018 року в сумі 31687,00 грн., суми встановленого індексу інфляції за цей же період у розмірі 120891,65 грн. та самої суми заборгованості в розмірі 395000,00 грн.

Ухвалою суду від 01 грудня 2017 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, тому суд на підставі ч.1 ст. 280 ЦПК України та наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення).

Заслухав доводи представника позивача, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 19 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, який нотаріально посвідчив приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 (а.с.4,5).

За цим договором позики ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 у борг грошові кошти у розмірі 395000,00 грн., які останній зобовязався повернути не пізніше 01 червня 2015 року.

Докази того, що відповідач виконав свої боргові зобов'язання перед позивачем за договором позики в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник вчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, п.9 Договору позики передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач порушив умови договору позики і прострочив виконання грошового зобов'язання, позивач має право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, оскільки, у договорі позики не був обумовлений розмір відсотків за користування грошовими коштами.

За розрахунком суду:

-сума трьох відсотків річних за період з 01.06.2015 року по 01.02.2018 року склала: (395000,00 грн. х 3%) : 365 дн. х 976 дн. = 31687,00 грн.;

-сума індексу інфляції за період з 01.06.2015 року по 01.02.2018 року склала: 395000,00 грн. х130,6% (загальний індекс інфляції) 395000,00 грн. = 120870,00 грн.

Таким чином, з урахуванням здійсненого судом розрахунку, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 395000,00 грн., індекс інфляції у розмірі 120870,00 грн. та три відсотки річних у розмірі 31687,00 грн., а всього 547557,00 грн.

Приходячи до висновку, що з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції саме у розмірі 120870,00 грн., а не у розмірі 120891,65 грн., суд виходив з того, що позивач при своєму розрахунку індексу інфляції допустився арифметичної помилки, тому позов у цій частині вимог підлягає частковому задоволенню.

Також, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3950,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265,282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 (НОМЕР_1, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 395000,00 грн., індекс інфляції у розмірі 120870,00 грн., три відсотки річних у розмірі 31687,00 грн., а всього: 547557,00 грн. та витрати понесені по сплаті судовго збору в розмірі 3950,00 грн.

В іншій частині позову щодо стягнення індексу інфляції - відмовити.

Дата складання повного судового рішення 29 березня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: С.В. Зайченко