Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 646/12472/14-ц

провадження № 61-5832св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя - доповідач)

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова у складі судді Прошуті І. Д. від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області у складі суддів Трішкової І. Ю., Гуцал Л. В., Котелевець А. В. від 11 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Харківміськгаз» (далі - ПАТ «Харківміськгаз») звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості у розмірі 1 260 грн 89 коп.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в АДРЕСА_1, є абонентами ПАТ «Харківміськгаз» отримують природний газ для користування газовими приладами, але не оплачують надані послуги, унаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01 квітня 2011 року по 01 квітня 2014 року у сумі 1 260 грн 89 коп., яку позивач просив стягнути з них в солідарному порядку.

В ході судового розгляду за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 до участі в справі в якості співвідповідача був залучений власник квартири ОСОБА_3

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 29 липня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Харківміськгаз» заборгованість у сумі 1 260 грн 89 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Харківміськгаз» судовий збір у сумі 121 грн 80 коп. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані у вказаній квартирі, є абонентами ПАТ «Харківміськгаз» та у них наявна заборгованість за послуги з газопостачання за період з 01 квітня 2011 року по 01 квітня 2014 року, яка складає 1 260 грн 89 коп., та підлягає стягненню з останніх у солідарному порядку.

При цьому суд врахував, що відповідач ОСОБА_3 є власником 24/100 частини зазначеної квартири, однак в ній не зареєстрований та не проживає, тобто не користується послугами, які надає позивач, а тому не є споживачем цим послуг.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 29 липня 2015 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є правильним, оскільки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані у вказаній квартирі, проте ОСОБА_3, який є власником 24/100 цієї квартири, в ній не зареєстрований та не проживає та не є споживачем житлово-комунальних послуг.

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було визначено повне коло відповідачів у даній справі, а саме не враховано, що протягом заявленого періоду у даному житловому приміщенні були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у залученні яких судом було відмовлено з підстав того, що вони є неповнолітніми особами. Разом з тим, на думку заявника, за неповнолітніх осіб повинні нести відповідальність їх законні представники, однак судом не з'ясовано за заявою яких осіб вказаних іноземних громадян було зареєстровано за цією адресою, а також не враховано, що власником квартири є ОСОБА_3

Крім того заявник зазначав, що при сплаті витрат за комунальні послуги він, відповідно до діючого законодавства, користується пільгами ліквідатора аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, що не було враховано під час нарахування боргу, оскільки він має право на 50% знижки на сплату комунальних послуг.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подав додаткові письмові доводи до клопотання про зупинення виконання судового рішення, у яких зазначав, що у даному випадку не передбачено солідарного обов'язку відповідачів, оскільки боргове зобов'язання не має ознак неподільності предмета зобов'язання, у зв'язку із чим вважав, що у суду не було підстав ухвалювати рішення щодо солідарної відповідальності.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

29 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Пунктом 1 частини першої статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Судами встановлено, що відповідачі є абонентами ПАТ «Харківміськгаз».

Сума заборгованості за послуги газопостачання за період з 01 квітня 2011 року по 01 квітня 2014 року складає 1 260 грн 89 коп.

Статтями 13 та 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з газопостачання віднесено до комунальних.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

У Правилах надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, побутовий споживач визначений як фізична особа, яка отримує природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень.

Пункт 29 зазначених Правил серед обов'язків споживача зазначає зокрема своєчасне внесення плати за надані послуги з газопостачання.

Відповідно до довідки Державної міграційної служби України в Харківській області від 16 липня 2015 року згідно з обліковими документами дільниці КП «Жилкомсервіс» Червонозаводського району м. Харкова за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2

Таким чином, суди попередніх інстанцій правильно встановили, що зазначені особи є споживачами послуг, які надає позивач, а тому правомірно стягнув з них вартість отриманих послуг.

Інші особи, які тимчасово буди зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, до участі у справі не залучались, тому підстав для стягнення з них заборгованості не має.

ОСОБА_3 згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником 24/100 частин зазначеної квартири, однак в ній він не зареєстрований та не проживає.

Так, за клопотанням відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 був залучений до участі у справі.

Частиною першою статті 33 ЦПК України (чинної на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачена заміна неналежного відповідача чи залучення співвідповідача тільки за клопотанням позивача.

Позивач не заявляв клопотання про залучення у якості співвідповідача власника частини квартири ОСОБА_3, ніяких вимог до цієї особи не заявляв, а тому правильними є висновки судів про те, що підстав для стягнення з ОСОБА_3 будь-яких сум не має.

Доводи ОСОБА_1 про те, що судами не взято до уваги, що він користується пільгами ліквідатора аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, що не було враховано під час нарахування боргу, оскільки він має право на 50% знижки на сплату комунальних послуг, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Так, згідно пункту 18 Правил надання населенню послуг з газопостачання у разі отримання права на пільги з оплати природного або скрапленого газу споживач повинен звернутися до газопостачального підприємства з письмовою заявою та документами, що підтверджують його право на пільги.

Однак ОСОБА_1 до ПАТ «Харківміськгаз» з письмовою заявою про наявність й нього пільг не звертався.

Отже, з урахуванням викладеного та встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що судами попередніх інстанцій повно і всебічно перевірено доводи та обставини, якими позивач обґрунтовував позов, правовідносини, які склалися між сторонами і прийшли до обґрунтованого висновку, про часткове задоволення позову.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними, викладеним позивачем у апеляційній скарзі, та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною першою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило