АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня2018 року м. Київ

Справа 760/13285/17

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Лазаренко В.В. 28 липня 2017 року у м. Києві, у справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Оленою Грайровною про обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В

У липні 2017 року державний виконавець звернувся до суду із поданням, в якому просив тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні - ОСОБА_2 на підставі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/1422/2018
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В обґрунтування подання зазначав, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває зведене виконавче провадження № 53211040 з виконання: виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 08.07.2016 у справі №2/756/352/15 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором №5878853 від 30.11.2007 та за договором поруки №5878869 від 30.11.2007 у розмірі 342564,19 доларів США; постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору №33009468 від 16.01.2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору в сумі 81337,91 дол. США та 128369,85 грн. Боржник рішення суду не виконує та ухиляється від його виконання, виконавчий збір на користь держави не сплатила, до Відділу примусового виконання рішень жодного разу не з'явилась, будь-яких заяв чи клопотань від неї не надходило, виклики державного виконавця ігнорує та декларацію про доходи не подає. Беручи до уваги викладене, державний виконавець вважав, що є підстави для обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.07.2017 подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_2 - задоволено частково.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2), у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею зобов'язань за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.05.2015 у справі №2/756/352/15.

В іншій частині вимог - відмовлено.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2, нею до суду подано апеляційну скаргу, в якій вона посилається на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування судом обставин справи, та зазначає, що державним виконавцем до подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов'язань. Вказує, що нею були надані відомості про всі рахунки в банківських установах, а також суми коштів, які зберігаються на них, про наявне в боржника нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1; квартира за адресою: АДРЕСА_2 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 і земельна ділянка на якій він розташований. Зазначає, що вона регулярно з'являється до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в м. Києві, надає всі необхідні відомості про свій майновий стан і доходи та надає пояснення державному виконавцю. Також вказує на те, що її бізнес пов'язаний з зовнішньоекономічною діяльністю у зв'язку з чим вона повинна неодноразово виїжджати за кордон, а оскаржувана ухвала перешкоджає їй здійснювати зовнішньоекономічну діяльності і відповідно виконати рішення суду. Вважаючи ухвалу суду незаконною, просить її скасувати та постановити нову, якою направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України(в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

А отже Апеляційний суд м. Києва є компетентним судом щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та просили про її задоволення. Наголошували на тому, що в рахунок погашення заборгованості перед Банком, у власність останнього був переданий об'єкт іпотеки, п'ятикімнатна квартира у м. Києві, вартістю понад одинадцять мільйонів гривень. Відсутність заборгованості також підтверджується довідками виданими відділеннями Банку - стягувача у виконавчому провадженні. А отже застосовані заходи обмеження у праві виїзду, вважають такими, що порушують конституційні права ОСОБА_2

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вказувала на здійснені нею численні заходи щодо розшуку майна боржника, наявність заборгованості за даним виконавчим листом, проте після оголошення перерви в судове засідання не з'явилась, участі в судових дебатах не приймала.

Представник стягувача ПАТ «Перший Український міжнародний банк» Міщенко С.Г. заперечував проти доводів боржника, вказував на наявність заборгованості за даним виконавчим листом, а передачу майна вважав такою, що здійснена в ході виконання іншого виконавчого листа. Вказував на те, ще відділенням Банку помилково видані довідки про відсутність заборгованості, так як на даний час вимоги кредитора є відступленими, тому заборгованість не обліковується у базах даних Банку. Враховуючи, що ці обставини виникли після ухвалення судового рішення, що є предметом оскарження, просив про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

На виконанні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м Києві перебуває зведене виконавче провадження № 53211040 з виконання:

- виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 08.07.2016 у справі №2/756/352/15 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором №5878853 від 30.11.2007 та за договором поруки №5878869 від 30.11.2007 у розмірі 342564,19 доларів США - заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом; еквівалент 43392,26 доларів США - сума пені за порушення строків виконання зобов'язання за кредитним договором; еквівалент 6945,00 доларів США - сума штрафів за порушення обов'язків, передбачених п.п. 4.3.2-4.3.6 кредитного договору: 501069,59 грн. - сума штрафів за порушення обов'язків щодо поновлення дії договору страхування, що склалась за період з 25.05.2010 по 10.08.2014 (включно) /а.с.5/;

- постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору №33009468 від 16.01.2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчий збір в сумі 81337,91 дол. США та 128369,85 грн. /а.с.8/.

15.12.2016 та 18.01.2017 державним виконавцем винесено постанови про відкриття

виконавчих проваджень. Постанови про відкриття виконавчих проваджень отримано боржником, про що свідчить її особистий підпис на зворотному поштовому повідомленні /а.с.6,9/. Постановою державного виконавця від 18.01.2017 об'єднані вказані виконавчі провадження у зведене /а.с.10/.

Постановою державного виконавця від 16.12.2016 був накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_2 /а.с.11/. А постановою від 28.12.2016 накладений арешт на грошові кошти боржника на рахунках відкритих у банківських установах /а.с.12-13/.

ОСОБА_2 09.09.2016 зверталась до державного виконавця із заявою, в якій вказувала місце свого проживання та електронну адресу /а.с.14/.

Матеріали справи місять виклики державного виконавця від 17.05.2017 та 15.06.2017 із відмітками про їх отримання боржником ОСОБА_2 /а.с.18,19/. Дані про виконання та/або невиконання (причини невиконання) в матеріалах справи відсутні.

Дані про отримання ОСОБА_2 виклику державного виконавця від 28.12.2016 відсутні /а.с.17/.

Згідно з повідомленням КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1; квартира за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.22/.

Відповідно до листа ПАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 має два рахунки відкриті у цій установі, залишок коштів на одному з них становить «-44600,84 UAN», на іншому «0 UAN» /а.с.20-21/.

Згідно з даними Державної міграційної служби України ОСОБА_2 документована паспортом для виїзду за кордон та у період 2015-2017 роки нею здійснено неодноразове перетинання державного кордону України /а.с.24,25/.

З матеріалів справи також вбачається, що на виконанні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває також виконавчий лист, виданий Оболонським районним судом м. Києва від 29.12.2010 у справі № 2-7118/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 813379,15 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.97-101,127-135,143-159/.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» з 10.08.2017 /а.с.139, 166, 176-178/. Вартість цієї квартири згідно з висновком суб'єкта оціночної діяльності станом на час переходу права власності становить 11304000 (одинадцять мільйонів триста чотири тисячі) гривень /а.с.167/.

Згідно з довідкою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» № К38-50.4/32 від 26.02.2018 ОСОБА_2 мала кредитні зобов'язання перед ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», їй був наданий кредит в розмірі 694500 доларів США. Станом на 26.02.2018 заборгованість за кредитним договором №А5878853 від 30.11.2007 відсутня, зобов'язання виконані в повному обсязі /а.с.175/.

Згідно з довідкою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» № К38-50.4/37 від 02.03.20018, довідка № К38-50.4/32 видана помилково, зобов'язання ОСОБА_2 не виконані, однак у зв'язку з відступленням права вимоги новому кредитору за договором від 09.08.017, заборгованість не обліковується в ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» /а.с.183/.

На підставі договору про відступлення права вимоги від 09.08.2017, ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 13.12.2017, постановою державного виконавця від 02.01.2018 здійснено заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні /а.с.184-191/.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

В порядку ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов'язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 також передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає право кожного вільно залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з'ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв'язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв'язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасового обмеження права громадянина України, який має паспорт, на виїзд за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов'язань. Тобто Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань та/або судового рішення, а за ухилення від їх виконання. При цьому, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України мотивоване тим, що державним виконавцем було вчинено ряд заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, які не дали результатів. Разом з тим, дані про вручення боржнику виклику від 28.12.2016 в матеріалах справи відсутні. Відсутні також дані про виконання чи невиконання (причин невиконання) вимог державного виконавця від 17.05.2017 та від 15.06.2017, належним чином вказані обставини не зафіксовані, пояснення сторін з цього приводу є протилежними. Вказані обставини не проаналізовані судом першої інстанції, вказано лише на невиконання боржником цих вимог державного виконавця. Також судом першої інстанції зазначено про відсутність повідомлення боржником державного виконавця про відкриті банківські рахунки, що розцінено як ухилення від виконання рішення. Проте, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку відкритого на ім'я боржника свідчить лише про наявність заборгованості перед банківською установою, наявність грошових коштів на ньому не вбачається. В судовому засіданні апеляційного суду досліджений оригінал виконавчого провадження, з якого вбачається, що державним виконавцем були зроблені запити до всіх банківських установ України з метою виявлення грошових коштів боржника, проте такі заходи не дали результату достатнього для повного погашення зобов'язань. А отже наведені державним виконавцем і прийняті судом першої інстанції обставини не можна вважати такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання рішення суду.

Апеляційним судом також встановлено, що відбувся перехід права власності від боржника ОСОБА_2 до стягувача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на предмет іпотеки, у зв'язку з цим на даний час має місце спір щодо наявності залишку заборгованості. Крім того, на стадії апеляційного розгляду та відбулась заміна сторони у виконавчому провадженні.

Апеляційний суд виходить з того, що наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання, до того ж таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, наразі воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини.

Суд звертає увагу на те, що положення ст. 377-1 ЦПК України встановлює порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тоді як норми, які б безпосередньо регулювала порядок скасування такого обмеження, у ЦПК України відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів апеляційного суду приходить до висновку, що застосування заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 не є виправданими, суд першої інстанції не здійснив дослідження обставин справи в повному обсязі. Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування обставин справи знайшли своє підтвердження, тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року - скасувати та постановити нову.

В задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді:

Повний текст постанови складений 27.03.2018.