Справа № 161/2498/18
Провадження № 2/161/1510/18
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 рокуЛуцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П при секретарі Загоровській І.І., з участю позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідачів, що не заявляютьсамостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_5, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником житлової квартири по вул. І.Багряного, 27/12, що у с. Струмівка, Луцького району. Позивач вказує, що в листопаді 2015 року надала згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 та його малолітньому сину ОСОБА_5

В 2016 році ОСОБА_6 виселився з вказаної квартири та почав проживати ІНФОРМАЦІЯ_1, що у м. Луцьку та в добровільному порядку знявся з реєстрації місця проживання. Його малолітній син почав проживати з матірю ОСОБА_4 за адресою м. Луцьк, вул. Привокзальна, 14б.

Позивач зазначає, що ОСОБА_5 в квартирі по вул. І.Багряного, 27/12, що у с. Струмівка, Луцького району не проживає більше року.

З огляду на наведене, враховуючи, що вона є власником житла, наявності факту відсутності протягом встановлених строків зареєстрованої особи, просить усунути їй перешкоди, створені у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по вул. І. Багряного, 27/12, с. Струмівка, Луцького району. Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, зазначивши, що 17.07.2014 року квартира по вул. І. Багряного, 27/12, с. Струмівка, Луцького району була придбана на час перебування його довірительки в шлюбі з ОСОБА_6 за їхні спільні кошти. Зазначив, що оскільки ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, з метою уникнення в майбутньому звернення стягнення чи конфіскації на вказану квартиру, ними було прийнято рішення про оформлення договору купівлі-продажу житла на матір ОСОБА_6 Остання була лише формальним власником даної квартири. З часу придбання квартири, за адресою вул. І. Багряного, 27/12, с. Струмівка, Луцького району, в ній фактично проживали сімєю його довірителька з чоловіком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_5 Вказує, що ОСОБА_4 з дитиною перестали проживати у вказаній квартирі з 26 травня 2016 року, оскільки не змогли потрапити в житло через агресивну поведінку ОСОБА_6 З того часу ОСОБА_4 з дитиною не мають доступу до спірного житла через протиправну поведінку позивача та інших осіб, що унеможливлює користування цим житлом. Враховуючи малолітній вік ОСОБА_5 та ту обставину, що він не може самостійно проживати у спірній квартирі з батьком, а змушений проживати разом з матірю ОСОБА_4 за іншою адресою, причин відсутності за місцем реєстрації є поважними. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи служби у справах дітей Луцької районної державної адміністрації в судове засідання не зявилася, заявою від 14 червня 2017 року просила справу розглядати без участі представника служби у справах дітей, позовні вимоги не підтримує.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. ОСОБА_7 ст. 4 ЦПК України, кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. ОСОБА_7 ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 17 липня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_8А, зареєстровано в реєстрі за №1131 (а.с.70), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24402553 від 17 липня 2014 року (а.с. 71)

З копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_2, по вул. Багряного Івана в с. Струмівка Луцького району вбачається, що у вищевказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.65-68).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння».

В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування своєю власністю.

Крім того, статтею 29 ЦК України встановлено, що місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визначається власником жилого приміщення. Крім того, згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. ОСОБА_7 до частини другої статті 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до частин четвертої та шостої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як встановлено в судовому засіданні, і не заперечується сторонами, ОСОБА_5 проживає разом з матірю ОСОБА_4 Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Відповідно до частин першої - третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі ОСОБА_2 проти України, 5.04.2005). Таким чином особа має право пред'явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства, встановлені судом обставини справи дають змогу суду дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає змісту порушеного права та буде ефективним інструментом для його відновлення. Оскільки, як зазначав позивач, він позбавлений права користування і володіння спірною квартирою.

ОСОБА_7 з ОСОБА_9 сільської ради, №12 від 20.02.2017 року вбачається, що у квартирі №27 за адресою вул. І.Багряного, 12, що у с. Струмівка, Луцького району малолітня дитина ОСОБА_5 не проживає протягом останнього року (а.с. 6) ОСОБА_7 від 24.03.2017 року вбачається, що марганія Т.Д., ІНФОРМАЦІЯ_4, у період з лютого 2016 року по даний час проживає за адресою : вул.. привокзальна, 14а, м. Луцьк, Волинської області (а.с. 7). ОСОБА_7 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, враховуючи ту обставину, що реєстрація відповідач порушує ОСОБА_1 як власника, приходить до висновку, що позов слід задовольнити та усунути перешкоди створені ОСОБА_1 у користуванні належній їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_2, що у с. Струмівка, Луцького району, шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування вказаною житловою квартирою. На стягненні судових витрат позивач не наполягає.

Керуючись ст. ст. 4, 12,13, 76, 77, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 317, 316, 321, 379, 383, 391, ст.ст. 109,150,156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою) № 12 в будинку № 27 по вулиці Багряного Івана в селі Струмівка Луцького району.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.07.2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В. П. Пушкарчук