Справа № 168/689/17
Провадження № 2/168/11/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 квітня 2018 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 24 березня 2011 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі № 310, у відповідності до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 285000 грн., а відповідач зобовязувався повернути гроші не пізніше 01 січня 2020 року таким частинами: 50000 грн. до першого травня 2011 року, а решта 235000 грн. рівними частинами щомісячно. В порушення взятих на себе зобовязань за договором позики, не зважаючи на численні нагадування, відповідач не повернув позичені гроші, у звязку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, у період з 01 травня 2011 року по 21 вересня 2017 року виникла заборгованість, яка становить 534417,23 грн., в тому числі: сума основного боргу - 221731,12 грн., три проценти річних від простроченої заборгованості 42190 грн., грошові кошти з урахування індексу інфляції від суми заборгованості 270546,23 грн. З огляду на наведене та керуючись ст.ст.625, 1049, 1050 ЦК України, позивач змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, а також суму сплаченого судового збору.

Оскільки позовна заява подана до суду до набрання чинності нової редакції Цивільного процесуального кодексу України та на момент набрання чинності цієї редакції Кодексу, відповідно до пункту 9 частини 1 перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судові засідання позивач та його представник не з'явились, подали клопотання, про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, в разі неявки відповідача в судове засідання проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судові засідання не з'явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв чи клопотань не подавав, відзиву на позов суду не надав.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 26 квітня 2018 року постановлено розгляд даної справи проводити за відсутності відповідача ОСОБА_3, ухвалити рішення при заочному розгляді справи.

Дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом з матеріалів справи установлено, що 24 березня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики та передано суму коштів в розмірі 285000 гривень, які Позичальник зобовязався повернути Позикодавцеві на умовах, визначених цим договором у строк до 01 січня 2020 року таким частинами: 50 000 грн. до першого травня 2011 року, а решта 235 000 грн. рівними частинами щомісячно. Гроші отримані відповідачем до підписання цього договору (пункти 1-3 Договору позики).

При цьому, відповідно пункту 7 даного договору, якщо ОСОБА_3 не поверне позику згідно визначеного у договорі строку, ОСОБА_2 вправі буде предявити цей договір до стягнення.

Закон не вимагає нотаріального посвідчення договору позики, проте за домовленістю сторін чи на вимогу однієї зі сторін договір може бути нотаріально посвідчений (частина 4 статті 209 ЦК).

24 березня 2011 року договір позики між позивачем та відповідачем посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі № 310 (аркуш справи 18).

У встановлений в договорі позики строк (п.3 Договору) та на умовах договору, відповідач суму боргу позивачу в повному обсязі не повернув.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На час розгляду справи договір відповідачем не виконується, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута.

Відповідно до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 3 статті 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.

Жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів щодо виконання зобовязання за договором позики від 24 березня 2011 року відповідачем до суду не надано.

Таким чином, у звязку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобовязання за договором позики від 24 березня 2011 року, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення вказаної в позові суми позики (221731,12 грн.)

Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

У зв'язку з встановленим вище простроченням виконання відповідачем зобов'язань за договором позики, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та нарахованих на суму боргу інфляційних втрат.

Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до статті 617 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму заборгованості за договором позики, три проценти річних від простроченої суми, інфляційні втрати.

Позивач надав суду уточнений розрахунок заборгованості по сплаті платежів за договором позики за період з 01 травня 2011 року по 21 вересня 2017 року (аркуш справи 69-71).

Згідно з вказаним розрахунком заборгованість за вказаний період становить 534417,23 грн., в тому числі: сума основного боргу - 221731,12 грн., три проценти річних від простроченої заборгованості 42190 грн., грошові кошти з урахування індексу інфляції від суми заборгованості 270546,23 грн.

Суд не має підстав сумніватись в обґрунтованості даного розрахунку, оскільки здійснений відповідно до вимог закону, відповідачем не спростований, а тому суд розглядає справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач у встановлений в договорі строк позику позивачу не повернув. Такими діями відповідач порушив права позивача. За захистом цих прав позивач, відповідно до статті 4 ЦПК України, звернувся до суду.

Таким чином, позов є повністю обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі, а порушене право позивача підлягає судовому захисту у спосіб, обраний позивачем.

Позивач також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на сплату судового збору при подачі позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем за подання позову сплачено судовий збір в сумі 2582,16 грн. (аркуш справи 1), а тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, оскільки ціна позову становить 534417,23 грн., тому при поданні позовної заяви позивачу слід би було сплатити судовий збір в розмірі 5344,17 грн., - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Проте, оскільки позивачем частково при поданні позову було сплачено судовий збір в розмірі 2582,16 грн., тому решту судового збору, що становить 2762,01 грн. (5344.17 грн. 2582,16 грн.) слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись статтями 526, 530, 625, 617, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265, 280, 287, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 24 березня 2011 року у розмірі 534417 (пятсот тридцять чотири тисячі чотириста сімнадцять) гривень 23 (двадцять три) копійки, в тому числі: сума основного боргу за період з 01 травня 2011 року по 21 вересня 2017 року 221731 (двісті двадцять одна тисяча сімсот тридцять одна) гривню 12 (дванадцять) копійок, три проценти річних від простроченої заборгованості за період з 01 травня 2011 року по 21 вересня 2017 року 42190 (сорок дві тисячі сто девяносто) гривень, сума інфляційних втрат з урахування індексу інфляції від суми заборгованості за період з 01 травня 2011 року по 21 вересня 2017 року 270546 (двісті сімдесят тисяч пятсот сорок шість) гривень 23 (двадцять три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_3, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, понесені останнім судові витрати сплачений судовий збір у розмірі 2582 (дві тисячі пятсот вісімдесят дві) гривні 16 (шістнадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 2762 (дві тисячі сімсот шістдесят дві) гривні 01 (одна) копійку.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Старовижівського районного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_5