Справа № 445/148/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/6249/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Вороняцька сільська рада Золочівського району, Реєстраційна служба Золочівського районного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва та скасування державної реєстрації права власності,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Вороняцької сільської ради Золочівського району, Реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок № 65 по вул. Гнучкій в с. Вороняки Золочівського району Львівської області за ОСОБА_2, а також скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок № 65 по вул. Гнучкій в с. Вороняки Золочівського району Львівської області за ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ОСОБА_2 неправомірно оформила на себе право власності на весь будинок, оскільки вона не була забудовником цього будинку, ніколи не була користувачем усього будинку. При цьому, остання являється лише одним із чотирьох спадкоємців, що можуть претендувати на зазначений будинок, а відтак просив позов задовольнити.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок № 65 по вулиці Гнучкій в селі Вороняки Золочівського району Львівської області за ОСОБА_2 в частині оформлення права власності на 44,2 кв.м.

Скасовано державну реєстрацію права власності на частину житлового будинку № 65 по вулиці Гнучкій в селі Вороняки Золочівського району Львівської області за ОСОБА_2, площею 44,2 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішенням вважає, таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу суду на те, що вона є власником спірного будинку згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок по вул. Гнучка №65 в с. Вороняки, загальна площа якого становить 126,9 кв.м.. Вказує, що жодних належних доказів позивачем до матеріалів справи щодо статусу спірного житлового будинку як багатоквартирного (двохквартирного) не надано. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити позивачу ОСОБА_4 у задоволенні позову в цілому, оскільки права останнього не порушені.

В судове засідання призначене на 25.06.2018р. апелянт та його представник не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, від представника позивача ОСОБА_7 поступило клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів визнано необґрунтованим, , а тому в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, оскільки сторонами були надані відповідні пояснення у попередніх засіданнях. На переконання колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що одним із документів, на підставі якого було прийнято рішення про реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Вороняки, вул.Гнучка, 65 за субєктом ОСОБА_2 було Рішення № 65 від 27.10.1992 року виконавчого комітету Вороняцької сільської ради про продаж квартири у розмірі 33/50 частин будинку ОСОБА_8В, що становить 85,8 кв.м. Однак, як вбачається із Свідоцтва про право власності за ОСОБА_8 зареєстровано право власності на весь будинок, а саме на 130 кв.м. Інших документів, які б були підставою виникнення права власності на 130 кв.м. спірного будинку суду не надано.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 померла 14 жовтня 1989р., що підтверджується відповідним свідоцтвом(т.1 а.с.11)

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № 65 від 27.10.1992 року виконавчого комітету Вороняцької сільської ради вирішено продати квартиру №65, що знаходиться в селі Вороняки по вул.Гнучкій Золочівського району Львівської області ОСОБА_10 та ОСОБА_2 у розмірі 17/50 та 33/50 частин будинку відповідно.

Рішенням № 6 від 21.02.1995 року виконавчого комітету Вороняцької сільської ради вирішено повернути житловий будинок, який рахується на балансі сільської ради, як шкільне приміщення в селі Вороняки по вул.Гнучкій, 65 і дати дозвіл на оформлення права власності за померлою ОСОБА_9

Рішенням XVII сесії V демократичного скликання Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області №316 від 23.01.2009 року «Про розгляд протесту прокурора від 29.12.2008 року №2542» було задоволено протест прокурора Золочівського району Львівської області від 29.12.2008 року №2542 на рішення № 6 від 21.02.1995 року виконавчого комітету Вороняцької сільської ради. Рішення Вороняцької сільської ради № 6 від 21.02.1995 року скасовано.

14 листопада 2011 року постановою Золочівського районного суду Львівської області у справі №2-а-2714/2011 визнано протиправним та скасовано рішення XVII сесії V демократичного скликання Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області №316 від 23.01.2009 року «Про розгляд протесту прокурора від 29.12.2008 року №2542».

30 квітня 2013 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду вирішено постанову Золочівського районного суду Львівської області від 14.11.2011 року у справі №2а-2714/11 скасувати та прийняти нову, якою в позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 відмовити.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 27 грудня 2013 року визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами № 65 на вул. Гнучкій с. Вороняки Золочівського районного суду Львівської області, видане Вороняцькою сільською радою Золочівського районного суду Львівської області на імя ОСОБА_9 11.03.2004 року на підстав рішення виконавчого комітету Вороняцької сільської ради Золочівського району Львівської області № 6 від 21.02.1995 року. Дане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2013 року.

Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок повернувся у комунальну власність.

Судом також встановлено, що Рішення ВК Вороняцької сільської ради народних депутатів Золочівського району Львівської області №64 від 27 жовтня 1992р. «Про закріплення земельних ділянок у звязку із переходом права власності на жилий будинок, частину жилого будинку» та Рішення ВК Вороняцької сільської ради народних депутатів Золочівського району Львівської області №65 від 27 жовтня 1992р. «Про купівлю - продаж житлового будинку в с.Вороняки по вул..Гнучкій,65» - не були виконані, що підтвердили сторони в судовому засіданні.

Як вбачається з свідоцтва про право власності від 24.09.2014 року ОСОБА_2 являється одноосібним власником житлового будинку, який знаходиться за адресою Львівська область, Золочівський р-н, с. Вороняки, вул.Гнучка, 65, загальною площею 126,9 кв.м., житловою площею 96,3 кв.м.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16014073 від 24.09.2014 року проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований Львівська область, Золочівський р-н, с. Вороняки, вул.Гнучка, 65 за ОСОБА_2. Житловий будинок складається з 5-ти житлових кімнат і 1 кухні. Загальна площа будинку 126,9 кв.м., житлова площа 96,3 кв.м.

Як вбачається з копії спадкової справи №334, заведеної Золочівською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_9, яка померла 13.12.2004 року ОСОБА_11 відмовився від прийняття спадщини після матері ОСОБА_9 на користь сина померлої ОСОБА_12

Згідно довідки Вороняцької сільської ради від 21.07.2014 року №710 ОСОБА_2 є головою домогосподарства №0699-1, за домогосподарством рахується житловий будинок приблизно 1933 року побудови.

ОСОБА_3 того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Однак, на думку колегії суддів, позивачем не надано суду доказів про порушення, невизнання чи оспорювання його охоронюваних законом прав чи інтересів.

Як убачається із п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 р. №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), судовий захист є одним із засобів правової охорони. Конституційним Судом України у зазначеному Рішенні надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не зясував всіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для вирішення спору, а саме, суд не встановив чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси позивача і якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частина 1 ст. 376 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню або незастосування закону, який підлягає застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи передбачені ч.1 ст. 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Вороняцька сільська рада Золочівського району, Реєстраційна служба Золочівського районного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва та скасування державної реєстрації права власності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Вороняцька сільська рада Золочівського району, Реєстраційна служба Золочівського районного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.07.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_13