Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 367/1983/14-ц

провадження № 61-13788 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»;

відповідач - ОСОБА_4;

треті особи: Державна реєстраційна служба України, служба у справах дітей Ірпінської міської ради Київської області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства«Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Приходька К. П., Таргоній Д. О.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Державна реєстраційна служба України, в якому просило у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 8 липня 2008 року у розмірі 147 314 доларів 52 центи США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становило 1 301 965 грн 72 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки; припинити право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру, виселити її та інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; витребувати від відповідача та передати ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на цю квартиру.

У червні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Державна реєстраційна служба України, в якому просило у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року у розмірі 140 194 долари США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становило 1 120 570 грн 64 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки; припинити право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру, виселити її та інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; витребувати від відповідача та передати ПАТ «Дельта Банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи (або їх дублікати) на цю квартиру.

У жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» уточнило позовні вимоги, пред'явивши до ОСОБА_4 позовні вимоги про стягнення суми кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року, яка станом на 22 листопада 2013 року становила 140 194 долари США, та суми кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 8 липня 2008 року, яка станом на 21 лютого 2014 року становила 147 314 доларів 52 центи США.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 листопада 2014 року позови ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення суми кредитної заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року та від 8 липня 2008 рокуоб'єднано в одне провадження.

Позовні заяви мотивовані тим, що 5 березня 2007 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким вона отримала кредит у розмірі 99 500 доларів США зі сплатою 12 % річних терміном до 5 березня 2022 року. 8 липня 2008 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким вона отримала кредит у розмірі 78 400 доларів США зі сплатою 14,5 % річних терміном до 9 липня 2018 року.

Позивач зазначав, що 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за кредитними договорами, укладеними із ОСОБА_4

Позичальник зобов'язання за договорами про надання споживчого кредиту належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала.

За договором про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року станом на 22 листопада 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 140 194 долари США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становило 1 120 570 грн 64 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 87 372 долари 56 центів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 52 821 долар 44 центи США.

За договором про надання споживчого кредиту від 8 липня 2008 року станом на 21 лютого 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 147 314 доларів 52 центи США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становило 1 301 965 грн 72 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 77 496 доларів 17 центів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 69 818 доларів 35 центів США.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року та вказану суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 8 липня 2008 року.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 4 червня 2015 року з урахуванням додаткового рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2016 року у складі судді Кухленка Д. С. у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Відмовляючи у позові ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якою заявила відповідач, оскільки відповідачем було прострочено внесення щомісячних платежів з 13 квітня 2012 року, а банк звернувся до суду із позовом у квітні 2014 року і на час ухвалення рішення суду позовна давність пропущена.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року апеляційні скарги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 червня 2015 року та додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 травня 2016 рокускасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 5 березня 2007 року у розмірі 82 073 долари 35 центів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 22 листопада 2013 року становило 656 012 грн 29 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 67 991 долар 54 центи США та заборгованості за процентами у розмірі 14 081 долар 81 цент США. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 8 липня 2008 року у розмірі 80 796 доларів 57 центів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 21 лютого 2014 року становило 714 080 грн 09 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 62 724 долари 68 центів США та заборгованості за процентами у розмірі 18 071 долар 89 центів США. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, а, відтак, підлягають стягненню несплачені до моменту звернення позивача до суду платежі за кредитними договорами у межах позовної давності по кожному із платежів та частина кредиту, що залишилася.

У листопаді 2016 року ПАТ «Дельта Банк»в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли висновку, що банк звернувся з позовом у квітні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності по заборгованості, яка виникла станом на квітень 2011 року. Проте, строк дії кредитного договору від 5 березня 2007 року спливає 7 березня 2022 року, а строк дії кредитного договору від 8 липня 2008 року також не закінчився, він діє до 9 липня 2018 року, тому банк не пропустив строк для звернення до суду із позовом.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом установлено, що 5 березня 2007 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким вона отримала кредит у розмірі 99 500 доларів США зі сплатою 12 % річних терміном до 5 березня 2022 року.

8 липня 2008 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за яким вона отримала кредит у розмірі 78 400 доларів США зі сплатою 14,5 % річних терміном до 9 липня 2018 року.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за договорами про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року та від 8 липня 2008 року, укладеними із ОСОБА_4

Отже, у силу статей 512, 513 ЦК України ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_4за договорами про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року та від 8 липня 2008 року.

Позичальник зобов'язання за договорами про надання споживчого кредиту належним чином не виконувала, на вимоги банку не реагувала.

За договором про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року, за розрахунком банку, станом на 22 листопада 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 140 194 долари США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становило 1 120 570 грн 64 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 87 372 долари 56 центів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 52 821 долар 44 центи США.

За договором про надання споживчого кредиту від 8 липня 2008 року станом на 21 лютого 2014 року, за розрахунком банку, утворилася заборгованість у розмірі 147 314 доларів 52 центи США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становило 1 301 965 грн 72 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 77 496 доларів 17 центів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 69 818 доларів 35 центів США.

Згідно з пунктом 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 5 березня 2022 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору або відповідної угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору.

Відповідно до пункту 5.5 договору про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем умов договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

За змістом пункту 1.2 договору про надання споживчого кредиту від 8 липня 2008 року позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни не пізніше 9 липня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору або відповідної угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 12 цього договору. Позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 245 доларів США в день сплати ануїтетних платежів («8» число кожного календарного місяця строку кредитування).

Відповідно до пункту 5.5 договору про надання споживчого кредиту від 8 липня 2008 року у випадку несплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим договором день сплати ануїтетного платежу більш ніж на один місяць та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем умов договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 цього договору.

Отже, сторони кредитних договорів встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цих договорів.

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (частина третя статті 254 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Встановлено, що ОСОБА_4 подала до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 203 т. 2).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не здійснювала платежі за договорами про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року та від 8 липня 2008 року, починаючи з листопада 2011 року, тому стягненню підлягають суми в межах трирічного строку позовної давності до моменту звернення банку до суду з позовом.

Оскільки умовами договорів про надання споживчого кредиту (пункти 1.2, 1.3) установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за пунктами 1.2, 1.3 договору про надання споживчого кредиту від 5 березня 2007 року погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами) повинно здійснюватись позичальником частинами з «1» по «5» число кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Ураховуючи, що за пунктами 1.2, 1.3 договору про надання споживчого кредиту від 8 липня 2008 року погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами) повинно здійснюватись позичальником частинами з «1» по «8» число кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 28 вересня 2017 року № 6-3087цс16, від 5 квітня 2017 року № 6-522цс17, від 19 листопада 2014 року № 6-160цс14, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанцій, вірно застосувавши наведені вище положення ЦК України, на підставі положень договорів про надання споживчого кредиту, дійшов правильного висновку про те, що саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, відтак, стягненню підлягають несплачені до моменту звернення позивача до суду платежі у межах позовної давності по кожному із платежів та частина кредиту, що залишилася.

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства«Дельта Банк»залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк