27.02.2018 Справа № 363/2820/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Рибки І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на початку 2017 року він познайомився з відповідачем, який працював на посаді адміністратора магазину «Флагнман». Вказав, що між ними склались стосунки особистого характеру, в результаті чого, позивач за власні кошти організував та оплатив їхню спільну подорож до гірськолижного курорту. Вказав, що також часто запрошував відповідача до ресторанів, відвідування яких також відбувалося виключно за власний рахунок позивача. В березні 2017 року вони домовилися відпочивати разом в ОАЕ. Оскільки фінансування відпочинку в м. Дубаі, ОАЕ, здійснювалося з боку позивача та за власний рахунок, 24.03.2017 року ним було здійснено оплату 3 756, 33 грн. за візу для відповідача. Також 29.03.2017 року позивачем, з використанням електронного сервісу авіакомпанія МАУ був придбаний квиток 566- на імя відповідача на суму 8 224 грн. Оплата квитка здійснювалася з використанням особистої картки позивача 4231 7440 0009 9016, випущеної ПАТ «Діамантбанк». Інформацію про код бронювання та номер авіаквитка на імя відповідача було надіслано позивачу на особисту електронну адресу. Доступу до поштової електронної скриньки позивача, крім нього ніхто не мав. Проте, за декілька днів до подорожі відповідач сказав позивачу, що з ним до ОАЕ він не збирається, а тому позивач коди бронювання та номер авіаквитка на відповідача не передавав. 30.04.2017 року позивач, передивляючись свою поштову скриньку виявив несанкціоноване втручання в роботу скриньки. 25.04.2017 року була викрадена інформація про авіаквиток та рейс Бориспіль Дубаі Бориспіль на імя ОСОБА_2, про які він вказував вище. Після виявлення зламу, позивач зателефонував до колл центру авіакомпанії МАУ та дізнався, що авіаквиток було використано 25.04.2017 року шляхом заміни дати вильоту з 01.05.2017 року на 03.05.2017 року. З приводу несанкціонованого втручання до його власного електронного ресурсу поштової скриньки, 01.05.2017 року він звернувся до Соломянського УП НУ НП у м. Києві з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення. Згідно ухвали суду від 18.05.2017 року, посадових осіб Соломянського УП НУ НП у м. Києві зобовязано внести відомості про вчинення кримінального правопорушення за його заявою до ЄРДР. Позивач вказав, що зустрів відповідача вже в ОАЕ разом із іншим чоловіком. Вказав, що відповідач використав його довіру у власних інтересах, вві його в оману щодо своїх дійсних намірів. Умовою використання та оплаченого ним авіа білету та відповідно візи була їхня з відповідачем спільна подорож в м. Дубаї, ОАЕ. Про відпочинок окремо або з іншими особами ніколи в їхніх домовленостях не йшлося. В результаті зазначених дій відповідача він втратив грошові кошти у розмірі 7 853, 40 російських рублів, що на дату оплати становило 3 756, 33 грн. та 8 224 грн. відповідно, а всього 11 980, 33 грн., якими безпідставно скористався відповідач. На підставі викладеного, змушений звернутися до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 11 980, 33 грн. та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 240 грн.

В судове засідання представник позивача не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення проти позову. Вважає себе добросовісним набувачем, так як позивач був ініциатором поїзди та з власної волі оплатив кошти за візовий збір та квиток.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На початку 2017 року позивач та відповідач познайомилися, між ними склались стосунки особистого характеру, в березні 2017 року вони домовилися відпочивати разом в ОАЕ, що не заперечувалося відповідачем у своїх письмових поясненнях.

24.03.2017 року ОСОБА_1 було здійснено оплату 3 756, 33 грн. за візу для відповідача (а.с. 7-8).

Також, 29.03.2017 року позивачем, з використанням електронного сервісу авіакомпанія МАУ був придбаний квиток 566- на імя ОСОБА_2 на суму 8 224 грн., оплата квитка здійснювалася з використанням особистої картки ОСОБА_1 4231 7440 0009 9016, випущеної ПАТ «Діамантбанк» (а.с. 9-10).

Як зазначив ОСОБА_1 у позові, що 30.04.2017 року він передивляючись свою поштову скриньку виявив несанкціоноване втручання в роботу скриньки, 25.04.2017 року була викрадена інформація про авіаквиток та рейс Бориспіль Дубаі Бориспіль на імя ОСОБА_2

З приводу несанкціонованого втручання до власного електронного ресурсу поштової скриньки, ОСОБА_1 01.05.2017 року звернувся до Соломянського УП НУ НП у м. Києві з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 5).

Згідно ухвали Соломянського районного суду м. Києва від 18.05.2017 року, посадових осіб Соломянського УП НУ НП у м. Києві зобовязано внести відомості про вчинення кримінального правопорушення за його заявою до ЄРДР (а.с. 6).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв"язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди належить задовольнити повністю в розмірі 11 980, 33 грн. у зв"язку із встановленням факту безпідставного набуття майна за рахунок позивача та використання його у власних інтересах.

Визначаючись щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З огляду на викладені обставини справи, враховуючи, що позивачем не доведено, що діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, та, виходячи із засад виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовну вимогу про стягнення моральної шкоди слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно частині задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 34, 81, 138, 141, 263, 265, 268, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, ст. 15, 23, 1212, 1213, 1167 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 11 980 (одинадцять тисяч девятсот вісімдесят) гривень 33 (тридцять три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістьсот сорок) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий М.Б. Баличева