Справа № 559/640/18
Номер провадження 2-з/559/11/2018
У Х В А Л А

26 квітня 2018 року м. Дубно Рівненської області

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ходак С.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 (вул. Коперника, 3, м.Дубно, Рівненська область) до ОСОБА_2 (адреса: вул. Полуботка, 39, м.Дубно Рівненська область) про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Дубенського міськрайонного суду поступила цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (вул. Коперника, 3, м.Дубно, Рівненська область) до ОСОБА_2 (адреса: вул. Полуботка, 39, м.Дубно Рівненська область) про стягнення грошових коштів за договором позики. Позивач в обгрунтування позову зазначив такі обставини: що 12 травня 2015 року він передав відповідачу за усним договором позики 70000 грн. та 700 дол. США при фактичному одержанні вказаної суми була надана 12.05.2015 розписка. Відповідач зобовязання належним чином не виконав. Позивач просить стягнути із відповідача 154868,26 грн.

Разом із позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову. Свою заяву обґрунтовує наступним. Предметом спору є значна грошова сума в розмірі 154 868,26 грн. Оскільки, ОСОБА_2 не бажає повертати позичені грошові кошти, які мав би повернути ще до 1 жовтня 2015 року, то існує ризик того, що з метою ухилення від виконання свого обов'язку та для навмисного створення і перешкод у реалізації майнового права, відповідач спробує відчужити належне йому особисто або на праві співвласності майно, за рахунок якого може бути виконане судове рішення в даній справі. Відомо, що відповідач має у власності як мінімум будинок та земельну ділянку в м. Дубно. Для того, щоб не допустити відчуження майна та запобігти його продажу, потрібно накласти арешт на все майно або грошові кошти, що належать відповідачу та знаходяться у нього або в інших осіб або підлягають передачі чи сплаті відповідачеві і заборонити відчуження вказаного майна. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в справі про стягнення грошових коштів за договором позики, оскільки готівкою таких коштів відповідач може і не мати, а все належне йому майно (в першу чергу - нерухоме) ОСОБА_2 може відчужити іншим особам до винесення судового рішення у справі. Отже, щоб не допустити відчуження майна, на частину якого в подальшому може бути звернено стягнення, слід заборонити ОСОБА_2 надавати і нотаріально посвідчувати свою письмову згоду на укладення дружиною договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна. Пропозицій щодо зустрічного забезпечення у немає, так як у даному випадку застосовувати такий захід не доцільно. Просить, накласти арешт на все рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що належить відповідачу - ОСОБА_2 або підлягають передачі чи сплаті відповідачеві та знаходяться у нього або в інших осіб, і заборонити відчуження даного майна; заборонити ОСОБА_2 надавати і нотаріально посвідчувати свою письмову згоду на укладення другим із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до положень ч. ч. 6,7 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Позовними вимогами є: стягнення грошових коштів в розмірі 154868,26 грн.

У відповідності до роз'яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 р., з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд маж право брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Приписами ст. 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Приймаючи рішення щодо заяви про забезпечення позову суд бере до уваги, що на день її розгляду заявником не надано відомостей потрібних для забезпечення позову, що суперечить вимогам п.7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, зокрема, не надано суду документів, які б вказували на належність відповідачу рухомого та нерухомого майна та відповідно не надано жодного документу на підтвердження ринкової вартості такого майна для перевірки співмірності заявлених позовних вимог вимогам заяви про вжиття заходів забезпечення позову, що позбавляє суд можливості забезпечити позов в межах позовних вимог, оскільки, у відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, заява про забезпечення позову, не відповідає вимогам п. 7 ч. 1 ст.151 ЦПК України.

Відповідно до ч.9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Крім цього, вважаю за необхідне розяснити заявнику, що сплачений ним судовий збір за подання заяви про забезпечення позову може бути повернутий за клопотанням особи, яка його сплатила у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 149, 150-153 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 (вул. Коперника, 3, м.Дубно, Рівненська область) до ОСОБА_2 (адреса: вул. Полуботка, 39, м.Дубно Рівненська область) про стягнення грошових коштів за договором позики - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: