АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2232/2018 Головуючий у 1-й інстанції: Ладиченко С.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 березня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

головуючого судді - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В. , Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року позивач пред'явила вказаний позов до відповідача про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-тарнспортної пригоди і просила стягнути на її користь з відповідача 79 172 грн. матеріальної шкоди та судові витрати в розмірі 8 791 грн. 72 коп..

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14.07.2017 року о 19 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Великій Кільцевій відповідач ОСОБА_1, керуючи автомобілем «VOLVO FН 12-42Т» д.н.з. НОМЕР_1, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю позивача ОСОБА_2. «Skoda Oktavia А5» д.н.з.НОМЕР_2, який рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтись, внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.07.2016 року відповідача було визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди і його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок зіткнення за вказаних вище обставин автомобіль позивача отримав ряд механічних ушкоджень.

Згідно з актом виконаних робіт ТОВ «Автоцентр Київ» від 30.09.2016 року вартість відновлювального ремонту її автомобіля становить 79 172,30 грн. і ця сума сплачена нею виконавцю ремонтних робіт.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року позов було задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно досліджено та з'ясовано обставини справи.

Свої доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтовує тим, що судом не було прийнято до уваги його пояснення стосовно відсутності у нього права власності на автомобіль,яким він керував під час дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Транс-Авто 2000» та виконував роботу по перевезенню вантажу. Автомобіль «VOLVO FN 12-42T», згідно свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить ТОВ «Транс-Авто 2000». Позивачу було відомо про те, що він перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Транс-Авто 2000», однак при цьому ТОВ «Транс-Авто 2000» не було залучено до участі у справі, як відповідача. У рішенні суду двічі зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася 14.07.2017 року, що не відповідає фактичним даним обставинам справи, оскільки ДТП сталася 14.07.2016 року.

Відповідач не погоджується з розміром стягнутої суми про надання правової допомоги (8000 грн.), адже позивачем не надано до суду розрахунку вартості послуг адвоката та акту виконаних робіт, а тому заявник вважає, що стягнута сума значно завищена.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, Апеляційний суд міста Києва, який діє відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що14.07.2016 року о 19 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Великій Кільцевій відповідач ОСОБА_1, керуючи автомобілем «VOLVO FН» д.н.з. НОМЕР_1, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю позивача ОСОБА_2. «Skoda Oktavia А5» д.н.з.НОМЕР_2, який рухався у попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтись, внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

29.07.2016 р. Голосіївським районним судом м. Києва була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення відносно відповідача та його було визнано винним у скоєнні зазначеної ДТП.

Внаслідок зіткнення за вказаних вище обставин автомобіль позивача отримав ряд механічних ушкоджень.

Згідно з актом виконаних робіт ТОВ «Автоцентр Київ» від 30.09.2016 року вартість відновлення автомобіля позивача після ДТП становить 79 172, 30 грн. і ця сума сплачена позивачем виконавцю робіт по відновленню автомобіля (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 79 172 грн.30 коп., суд виходив з того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, застосувавши ч. 2 ст. 1187 ЦК України. При цьому в судовому засіданні відповідач не надав доказів тому що страховик його транспортного засобу повідомлявся про настання страхового випадку за участю застрахованих транспортних засобів.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, враховуючи аргументи апеляційної скарги, які заслуговують на увагу, та додані до апеляційної скарги докази про знаходження автомобіля «VOLVO FН» д.н.з. НОМЕР_1, тобто джерела підвищеної небезпеки, на праві власності у ТОВ «ТРАНС-АВТО», з яким він перебував в трудових відносинах,виконуючи обов'язки водія по перевезенню вантажу і саме під час виконання ним вказаних обов'язків, керуючи вказаним транспортним засобом, сталася дорожньо-транспортна пригода, про що він повідомляв позивача, а також з цього приводу давав пояснення суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено,що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «VOLVO FН» д.н.з. НОМЕР_1 його власником є ТОВ «ТРАНС-АВТО», яке уклало договір обов'язкової цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на період з 09.09.2015 2015 року по 08.09.2016 року, що підтверджується полісом № АЕ/3652619.

Відповідно до наказу №5-к від 12.02.2016 року ТОВ «Транс-Авто» ОСОБА_1 був прийнятий на роботу водієм-експедитором з 12.02.2016 року і саме він керував автомобілем «VOLVO FН» д.н.з. НОМЕР_1 14.07.2016 року під час виконання трудових обов'язків, як зазначено у подорожньому листі, за маршрутом м. Київ вул. Охтирська - Паладіна - Охтирська, де сталася дорожньо-транспортна пригода.

Дану обставину визнала позивач.

Відповідно до ст..1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини свідчать про те, що шкода, спричинена позивачу пошкодженням її транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, який керував автомобілем, належним ТОВ «Транс-Авто» під час виконання ним трудових обов'язків, тобто працівником зазначеного товариства, яке є відповідальним за заподіяну позивачу шкоду.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ України у п. 6 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01.03.2013 року, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

У правовій позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 р. справі № 6- 933цс16 зазначено, що відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було встановлено фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази, на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,та яка норм матеріального права підлягає застосуванню до цих правовідносин, як це вимагає ст. 264 ЦПК України, в редакції 2017 року, що призвело до неправильного вирішення спору.

Беручи до уваги всі встановлені судом апеляційної інстанції факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового про залишення позову без задоволення.

Керуючись ст..ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року скасувати та постановити нове наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,третя особа Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - Судді -