Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 565/1063/15-ц

провадження № 61-29048св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Сбербанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін касаційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 травня 2016 року у складі судді Григоренко М. П.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк») про визнання дій відповідача порушенням права приватної власності, порушення прав споживача, стягнення нарахованих відсотків за користування чужими коштами.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано дії ПАТ «Сбербанк» щодо несвоєчасного зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1, які надійшли з відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в місті Києві, порушенням права приватної власності позивача.

Стягнуто з ПАТ «Сбербанк» на користь ОСОБА_1 пеню у зв'язку з несвоєчасним зарахуванням коштів на поточний рахунок в сумі 196,02 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сбербанк» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у зв'язку з несвоєчасним зарахуванням коштів на поточний рахунок в сумі 3 080,47 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сбербанк» на користь ОСОБА_1 три проценти річних у зв'язку з несвоєчасним зарахуванням коштів на поточний рахунок в сумі 1 611,09 коп.

В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ПАТ «Сбербанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

У березні 2016 року ОСОБА_1 не погодившись з вищезазначеним рішенням міського суду, звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні її позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано у строк протягом п'яти днів усунути недоліки апеляційної скарги, сплатити судовий збір у розмірі 267,96 грн.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 06 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15 березня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявникові.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не усунула недоліки апеляційної скарги, не сплатила судовий збір. ЇЇ посилання на положення Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору, суд не взяв до уваги, мотивуючи своє рішення тим, що до застосування підлягає стаття 5 Закону України «Про судовий збір», якою не передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів за подання позовів про захист прав споживачів, а тому підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.

У вересні 2017 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 травня 2016 року, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував при прийнятті рішення приписи пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», частину третю статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», на підставі якої заявник звільняється від сплати судового збору, оскільки є споживачем.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядається спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 з підстав несплати судового збору, суд апеляційної інстанції мотивував свою позицію тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» № 33, який набрав чинності

01 вересня 2015 року, не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів за подання позову про порушення їхніх прав.

Проте із таким висновком апеляційного суду погодитися неможливо.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Таким чином, апеляційний суд безпідставно зобов'язав ОСОБА_1, яка оскаржила рішення міського суду в частині відмови їй у задоволенні позову, на який поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», сплатити судовий збір та передчасно залишив без руху її апеляційну скаргу для оплати судового збору.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 травня 2016 року скасувати та передати справу № 668/14982/14-ц до апеляційного суду Рівненської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 травня 2016 року скасувати.

Передати справу № 668/14982/14-ц до апеляційного суду Рівненської області для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило