Справа № 211/2682/16-ц
Провадження № 2/211/69/18
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 у відсутність нотаріуса Дацко В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Криворізького нотаріального округу Дацко Віктор Ярославович, про визнання заповіту не дійсним, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про визнання заповіту від 24.03.2012 року укладеного ОСОБА_6, яким вона заповіла все належне їй майно ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко В.Я.. зареєстрованого в реєстр за № 860, не дійсним. А також просить визнати причини пропуску строку звернення з позовом до суду поважними, оскільки про наявність заповіту дізнався у січня 2016 року та поновити даний строк.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_6, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, у віці 87 років. За чотири роки до смерті, 28.09.2008 року, він за договором купівлі продажу, купив у ОСОБА_6 квартиру по АДРЕСА_1. Після її смерті, він дізнався що ОСОБА_6 24 березня 2012 року склала заповіт та все належне їй майно та заповіла його ОСОБА_3. Позивач вказує, що на час укладання заповіту ОСОБА_7 була психічно хворою особою, не керувала своїми діями та не могла розуміти значення своїх дій. В період з 2010 року по момент смерті вона скаржилася на тяжкий стан здоров"я, психічні розлади, занепадом психічної та фізичної діяльності . Останній раз він спілкувався з нею 29 02 2012 року по телефону і у нього склалося враження, що вона психічно хвора. Посилаючись на ст. 225 ч 1 ЦК України вважає, що заповіт складено особою яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними через стан здоров"я і на цій підставі просить визнати оскаржуваний заповіт недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також усно посилався на порушення порядку складання заповіту нотаріусом. Однак підставу визнання заповіту не дійсним не змінював. Надалі надав заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки не надано доказів того, що при укладанні правочину ОСОБА_6 не віддавала значення своїм діям та не керувала ними. Також надав пояснення, що Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, від 17 серпня 2010 року ОСОБА_1 визнаний винним в своєні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, в рамках кримінальної справи ОСОБА_6 була визнана потерпілою. ОСОБА_8 був визнаний винним у тому, що він шляхом шахрайства заволодів належною ОСОБА_6 квартирою по АДРЕСА_2. Вказаним вироком з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 стягнуто 142751.00 грн. Рішення суду не оскаржене, набрало законної сили. На підставі отриманого виконавчий листа, було відкрите виконавче провадження, за яким ОСОБА_1 був боржником, а ОСОБА_6 стягувачем. 24 березня 2012 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 померла. Спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_6 ніколи психічними захворюваннями не хворіла, на обліку у психіатричній лікарні не перебувала. Під час складання заповіту усвідомлювала свої дії, та її волевиявлення було вільним. Надалі надав заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_9, до залу судового засідання не з'явився, надав суду заяву розглянути справу без його участі, проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

23 04 2018 року фіксація за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться, оскільлки сторони до суду не з"явилися.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій реакції.

У відповідності до п. 9 ст.1 Розділу ХІIIПерехідних Положень ЦПК України у новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності до ст.. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ст.. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Норми ст. ст. 12, 81 ЦПК України, вимагають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному , об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В ч.4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді цивільної справи, за клопотанням сторони позивача були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які кожен окремо пояснили, що вони знають ОСОБА_1 з позитивної сторони, останній пояснив їм, що розрахувався з ОСОБА_6 за купівлю квартири у повному обсязі і що у неї погіршився стан здоров"я. Саму ОСОБА_6 ніколи не бачили, та не можуть вказати про її психічний, емоційний чи психологічний стан .

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_12, в залі судового засідання дала покази, що раніше працювала ріелтором. В 2008 році допомагала оформляти договір купівлі продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, останній раз бачила ОСОБА_13 в 2008 році. Психічних відхилень у неї не бачила. При укладанні заповіту присутня не була.

Свідки зі сторони відповідача ОСОБА_14 та ОСОБА_15, кожен окремо пояснили, що знали ОСОБА_6 тривалий час, вона не була психічно хворою особою, на обліку у психіатра не перебувала. Психічних відхилень не бачили. Заповіт на ім'я їх сина написала за своєю волею.

За запитом, до суду надійшла довідка з КЗ " Криворізький психоневрологічний диспансер " ДОР " ( а.с. 70 ) від 20 09 2016 року , відповідно до якої ОСОБА_6 на обліку у лікаря психіатра не перебувала, за медичною допомогою не зверталася.

ОСОБА_6 відповідно до відповіді КЗ " Гейківська психоневрологічна лікарня" ДОР " від 29 09 2016 року ( а.с. 83) на обліку не перебувала, в архівних книгах не значиться, лікарня стаціонарного профілю, поліклінічного відділення не має.

ОСОБА_6 на обліку в КЗ " Криворізький онкологічний диспансер " ДОР" не перебувала ( лист від 22 11 2017 року ).

Відповідно до документів наданих приватним нотаріусом Дацко В.Я., 24.03.2012 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_3. Заповіт зареєстрований в реєстрі за №860 ( а.с. 97 ) .

Стороною позивача клопотань про призначення судово-психіатричної експертизи не подавалося.

У відповідності до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частина 2статті 1257 Цивільного кодексу України встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Суд вважає, що спір що до того, чи усвідомлювала ОСОБА_6 свої дії та керувала ними під час складанні заповіту, можливо встановити лише за висновком судово-психіатрічної експертизи. Такого клопотання сторона позивача не заявила .

Доказів того, що ОСОБА_6 перебувала у стані при якому не могла усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати при підписані заповіту судом не добуто та стороною позивача не доведено за допомогою належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_6 внаслідок хвороби при складанні і підписанні заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Підставою для визнання заповіту не дійсним відповідно до позовної заяви є саме вчинення заповіту в момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати ( ст. 225 ч 1 ЦК України).

Тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту не дійсним не підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з недоведеністю.

Відповідач просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грв. , в підтвердження такої сплати надає акт виконаних робіт, квитанцію про прийняття адвокатом ОСОБА_4 від ОСОБА_3 коштів.

Статтею 133 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України,інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаютьсяу разі відмови в позові - на позивача.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Оскільки відповідачем документально підтверджено витрати на правову допомогу, позивачу в задоволенні позову відмовлено, суд приходить до переконання, що з позивача слід стягнути на його користь витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень.

Керуючись ст. ст. 157, 158 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимогах ОСОБА_16 до ОСОБА_3 про визнання заповіту від 24 березня 2012 року, укладеного ОСОБА_17, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко В.Я., зареєстрованного в реєстрі за №860, не дійсним - відмовити у повному обсязі .

Стягнути з ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженя с. Джиграшен Богданівського району, Грузія, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2 витрати на правничу допомогу в суммі 4000 ( чотири тисячі ) грв.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: С. В. Ткаченко