Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Пр. № 22-ц/778/1808/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року про повернення позовної заяви позивачу в частині заявлених позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила:

- стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду до досягнення сином повноліття;

- стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання, у розмірі 1000,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації до досягнення дитиною трьох років.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року повернуто позовну заяву ОСОБА_2 в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 30-35) просила ухвалу судді суду першої інстанції в частині повернення її позовної заяви у цій справі скасувати, направити справу в цій частині для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

23 березня 2018 року дана справа надійшла до апеляційного суду (а.с. 52).

В автоматизованому порядку визначений склад апеляційного суду у цій справі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гончар М.С., судді Кочеткова І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 53).

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, тому апеляційний суд має керуватись його нормами при апеляційному перегляді цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 27 березня 2018 року (а.с. 54), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року (а.с.57).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27 березня 2018 року (а.с. 54) відповідачу ОСОБА_4 встановлювався строк для надання можливого відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача п'ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Копія цієї ухвали надсилалась для відома відповідачу ОСОБА_4 (а.с.59), яку останній отримав 11 квітня 2018 року (поштове повідомлення а.с. 59).

Однак, відповідач ОСОБА_4 у встановлений апеляційним судом строк (по 26.04.2018 року включно) не надав апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_4 із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції у цій справі погодився, останню в апеляційному порядку не оскаржував.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3

Відповідно до ст. 374 ч. 1 п. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, повертаючи позивачеві вищезазначений позов у цій справі в частині її позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, керувався ст.ст. 11, 96, 118, 121, 207, 208210, 293 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із наступного.

У відповідності до п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли подана без дотримання порядку, визначеного ч. 3 ст. 118 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

За нормою п. п. 4, 4-1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Встановлено, що позивач звернулась до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягають розгляду в порядку наказного провадження, та з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, що підлягають розгляду в позовному провадженні, відтак позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення аліментів на дитину необхідно повернути позивачеві, для звернення до суду саме в порядку наказного провадження.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

При перевірці законності та обґрунтованості ухвали судді суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час ухвалення оскаржуємої ухвали судом першої інстанції у цій справі (13 грудня 2017 року).

Встановлено, що суд першої інстанції помилково трактує зміст ст. 96 ч. 1 п. 4-1 ЦПК України в редакції Закону від 17.05.2017 року на свій розсуд.

Хоча у вказаній статті прямо передбачено, що якщо позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, то вона підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Так, дійсно, судом першої інстанції було правильно встановлено, що вимога позивача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, (повних років -1 (один)), не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивач ОСОБА_2 у цій справі просить стягнути з відповідача розмір аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, який перевищує розмір аліментів, передбачений ст. 96 ч. 1 п. 4-1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, лише вимога про останній підлягає вирішенню у порядку наказного провадження.

Так, позивач ОСОБА_2 у своєму вищезазначеному позові у цій справі просила стягнути з відповідача ОСОБА_4 аліменти на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісяця з урахуванням індексації, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

А ст. 96 ч. 1 п. 4-1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, який дійсно підлягає вирішенню у порядку наказного провадження, передбачено розмір аліментів у твердій грошовій сумі саме в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який станом на час постановлення оскаржуємої ухвали суду першої інстанції у цій справі складав 746,00 грн.

Розрахунок:

Згідно із ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для дитини у віці до 6 (шести) років з 01 грудня 2017 року становив 1762,00 грн.

50% від 1762,00 грн. =746,00 грн.

2000,00 грн. більше, ніж 746,00 грн.

Тобто, якщо б позивач ОСОБА_2 просила у цій справі стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі 746,00 грн., що складало саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на час подачі до суду нею вищезазначеного позову 12 грудня 2017 року, то тоді суд першої інстанції дійсно мав би право повернути позовну заяву позивачеві в цій частині, враховуючи, що суд першої інстанції дійсно постановив ухвалу 13 грудня 2017 року (а.с.60-61), тобто до набрання чинності ЦПК України в новій редакції з 15.12.2017 року.

При вищевикладених обставинах, доводи позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також встановлено, що ОСОБА_2, як позивачем при подачі вищезазначеного позову про стягнення аліментів, в силу вимог ЗУ «Про судовий збір» при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду судовий збір не сплачувався.

Крім цього, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Керуючись ст.ст. 11, 96, 118, 121, 207, 208210, 293 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 2, 371, 374, 379, 381-384, п. п. 8,9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2017 року про повернення позовної заяви позивачу в частині заявлених позовних вимог у цій справі скасувати.

Справу направити в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 27.04.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7