Ухвала

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 752/13068/16

провадження № 61-17841св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8,

третя особа - служба у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації у м. Києві,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_9, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року у складі головуючого-судді Ладиченка С. В. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року у складі суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселення.

Позов мотивовано тим, що вони, на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2015 року, є власниками квартири АДРЕСА_1 корпус 3 у м. Києві та проживають в ній. Окрім них за цією адресою зареєстровані ОСОБА_6 та її малолітній син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З березня 2015 року відповідачі постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2.

Позивачі вважають, що оскільки відповідачі більше року не проживали в квартирі АДРЕСА_1 та не оплачували плату за користування жилим приміщенням, а також не несли інші витрати по утриманню, добровільно не бажають виселитися та знятися з реєстраційного обліку, тому з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням та виселити з квартири АДРЕСА_1 корпус 3 у м. Києві їхню дочку ОСОБА_6, малолітнього онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8

У січні 2017 року ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 06 червня 2006 року проживала разом зі своїм малолітнім сином у квартирі АДРЕСА_1, яка належить її батькам, та самостійно сплачувала комунальні послуги, батьки коштів на утримання квартири не надавали. 29 липня 2016 року вона отримала письмову заяву від ОСОБА_4 з вимогою звільнити цю квартиру та знятися з реєстраційного обліку, оскільки вказана квартира необхідна ОСОБА_4 для особистих потреб.

Ураховуючи викладене ОСОБА_6 просила визнати за нею та її малолітнім сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково. Виселено ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 В іншій частині позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, задоволено. Визнано за ОСОБА_6 та малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до положень частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР ОСОБА_6 та її малолітній син ОСОБА_7 не можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки тимчасова відсутність у спірному жилому приміщенні відповідачів була вимушеною, так як укладений власниками спірної квартири договір оренди жилого приміщення з іншою особою, унеможливлював проживання в ній відповідачів ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_7 Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині виселення ОСОБА_8 із спірної квартири, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_8 до членів сім'ї власників житла ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відноситься, тому має бути виселений із спірної квартири. Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 та її малолітній син ОСОБА_7 зареєстровані та постійно проживають у спірній квартирі зі згоди власників, як члени їхньої сім'ї, тому вони мають право, на рівні з власниками, користуватися спірною квартирою.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_9, задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року в частині задоволення зустрічного позову скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні зустрічного позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_6 та її син ОСОБА_7, в установленому законом порядку, не були позбавлені права користування спірною квартирою та такого права не втратили, тому визнавати за ними право користування спірною квартирою в судовому порядку немає підстав. В іншій частині позовних вимог, судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому відстні підстави для скасування рішення місцевого суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_9, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом та ухвалити в цій частині нове рішення про його задоволення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, не врахували того, що відповідачі ОСОБА_6 та її малолітній син ОСОБА_7 без поважних причин понад рік не проживали в спірній квартирі, тому відповідно до частини другої статті 405 ЦК України вони втратили право користування нею та мають бути виселені з неї.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

18 травня 2018 року ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_9, подано до Верховного Суду заяву про відмову від касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 398 ЦПК України передбачено, що особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати касаційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення касаційного провадження. У разі відмови від касаційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги, постановляє ухвалу про закриття касаційного провадження. У разі закриття касаційного провадження у зв'язку з відмовою від касаційної скарги на судові рішення повторне оскарження цих рішень особою, що відмовилася від скарги, не допускається. Суд касаційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п'ятій статті 206 цього Кодексу (частини четверта, п'ята, шоста).

Так, згідно з частиною п'ятою статті 206 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Ураховуючи те, що заяву про відмову від касаційної скарги подано до закінчення касаційного провадження, наявності підстав, передбачених частиною п'ятою статті 206 ЦПК України, не встановлено, то вказана заява підлягає задоволенню, а касаційне провадження - закриттю.

Керуючись статтями 398, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_9, від касаційної скарги на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5, в особі представника ОСОБА_9, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, неповнолітнього ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користуванняжилим приміщенням, і виселення з жилого приміщення, та за зустрічним позовом ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання права користування жилим приміщенням закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик