П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року №556/734/13-ц м. Рівне

Апеляційний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року (суддя - Іванків Н.П.) у справі №556/734/13 за позовом ОСОБА_2 до Більськовільської сільської ради Володимирецького району, третьої особи - ОСОБА_1 про визнання права власності на спадщину та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Більськовільської сільської ради Володимирецького району про визнання права власності на спадщину,-

в с т а н о в и л а :

02 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Більськовільської сільської ради Володимирецького району, третьої особи - ОСОБА_1 про визнання права власності на спадщину.

29 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, Більськовільської сільської ради Володимирецького району про визнання права власності на спадщину.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, право власності, в порядку спадкування за заповітом, на житловий будинок та інші господарські будівлі, що розташовані в АДРЕСА_1, після смерті матері - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що є рідним сином спадкодавця, пенсіонером за віком, постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 в с.Більська Воля, доглядав матір та допомагав вести спільне підсобне господарство до дня її смерті. Після смерті матері, (спадкодавця) ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу спадкового майна входять: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, інші господарські будівлі та споруди, а також, земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку господарських будівель та споруд та земельна ділянка для ведення сільського господарства біля будинку. У зв'язку із викладеним вважає себе таким, що прийняв спадщину після смерті матері у відповідності до правил ч.3 ст.1268 ЦК України, та набув право власності на спадкове майно, яке не має змогу захистити свої права, інакше ніж у судовому порядку.

Крім того, висновок суду першої інстанції щодо посвідчення заповіту посадовою особою, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки заповіт від 04 лютого 1989 року був нотаріально посвідчений Більськовільською сільською радою народних депутатів.

Просить рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року скасувати, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок в АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 0,56 га, рахувався як окремий об'єкт погосподарського обліку, за ОСОБА_3, яка була головою відповідного домогосподарства. Реєстрація житлового будинку не проводилась, його вартість складає 22917 грн. Вказаний житловий будинок збудовано в 1948 році, на відведеній для цього земельній ділянці, і набув статусу майна з часу завершення будівництва, оскільки цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов'язкової реєстрації речових прав на житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть останньої, серія НОМЕР_1, виданим Більськовільською сільською радою Володимирецького району Рівненської області, 02.10.2012 року, спірний будинок увійшов до складу спадщини. (а.с.5).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв'язку з його смертю.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно заповіту, посвідченого Більськовільською сільською радою Володимирецького району, 04.02.1989 року ОСОБА_3 усе своє майно, в т.ч. житловий будинок в с.Більська Воля, заповіла ОСОБА_2 (а.с.4). Вказаний заповіт не змінений, не скасований, ніким не оспорювався, і на час смерті ОСОБА_3 є її єдиним заповітом.

Таким чином, спадкування майна ОСОБА_3 здійснюється за заповітом.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановлено статтею 1270 цього Кодексу, він не заявляв про відмову від неї.

З приводу місця проживання ОСОБА_3 судом встановлено наступне.

У відповідності до ч. 1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

З довідки №2833 від 14.02.2013 року, виданої ЖЕД-3 м.Кузнецовська, вбачається, що ОСОБА_3 з 04.03.2008 року по час своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_4 разом зі своєю донькою ОСОБА_2

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були зареєстровані за однією адресою в м.Кузнецовськ; ОСОБА_2 рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №268 від 10.06.2005 року, була призначена помічником ОСОБА_3 у відповідності до ст.78 ЦК України.

З довідки №2546 від 20.07.2016 року, виданої виконавчим комітетом Більськовільської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_3 на час своєї смерті проживала в АДРЕСА_2 без реєстрації.

Із спадкової справи №35-2013 встановлено, що 26 березня .2013 року ОСОБА_2 подала до Кузнецовської міської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері.

У відповідності до ст..1221 ЦК України, п.1.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Виходячи із названих положень чинного законодавства, та приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 на час своєї смерті була зареєстрована в м.Кузнецовськ, місцем відкриття спадщини після її смерті є саме м.Кузнецовськ, у зв'язку з чим заведення спадкової справи в Кузнецовській міській ДНК повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином, з урахуванням сукупності досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2, будучи спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом, належним чином прийняла спадщину після смерті матері, і її позов підлягає задоволенню.

Крім того, судом також встановлено, що у період відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 та подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із перебуванням державного нотаріуса Володимирецької ДНК у відпустці по вагітності та пологам, виконання обов'язків по нотаріальному обслуговуванню населення Володимирецького району було покладено на Кузнецовську ДНК, що підтверджується наказом Головного управління юстиції у Рівненській області №554 від 10.07.2012 року.

Щодо позову ОСОБА_1, судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, є рідним сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про його народження НОМЕР_2 (а.с.42). З 07 січня 2009 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену довічно, що підтверджується довідкою №05-01/383 від 08 червня 2016 року.

Таким чином, ОСОБА_1 відноситься до кола спадкоємців матері, належить до першої черги спадкоємців за законом, на час смерті ОСОБА_3 був непрацездатним, тобто мав право на обов'язкову частку у майні при спадкуванні майна матері за заповітом, як це передбачено ч.1 ст.1241 ЦК України, проте своє право на спадкування ОСОБА_1 не реалізував, і права на спадкове майно не набув.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Аналіз змісту даної норми свідчить про те, що саме спадкоємець в залежності від власної волі та діючи на власний розсуд, з метою реалізації свого права на спадкування майна спадкодавця, повинен засвідчити своє бажання отримати спадкове майно, для чого приймає спадщину у встановлений законом спосіб.

В своїй постанові від 12 квітня 2017 р. у справі № 6-2962цс16, Верховний Суд України наводить наступний правовий висновок: «Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.»

Таким чином, прийняття спадщини спадкоємцем, є обов'язковою умовою здійснення права на спадщину як за законом, так і за заповітом, а також і права на обов'язкову частку у спадщині.

В той же час, ОСОБА_1 спадщини після смерті матері не прийняв.

Так, зі змісту ст.1268, 1269 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 не подавав заяви про прийняття спадщини після смерті матері, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Крім того, згідно довідок, виданих виконавчим комітетом Більськовільської сільської ради №801 від 13.02.2013 року, №2546 від 25.07.2016 року, №2523 від 19.07.2016 року, №1894 від 06.06.2017 року, вбачається, що ОСОБА_3 була власником окремого домогосподарства (житлового будинку з надвірними господарськими будівлями) в АДРЕСА_1, якому було присвоєно окремий номер по господарського обліку; і в цьому будинку ОСОБА_3 проживала одна, будь-які інші особи в цьому ж будинку не проживали і не були зареєстровані.

В той же час, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в с.Більська Воля Володимирецького району в іншому, окремому будинку - АДРЕСА_3, що підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_3, а також інформацією, яку сам позивач навів у поданих ним до суду заявах та скаргах.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживав разом з матір'ю суду не надано, а довідці сільської ради про факт спільного проживання ОСОБА_5 разом із матір'ю ОСОБА_3 №2551 від 14.08.2017 року, надана належна та обґрунтована оцінка, та обґрунтовано не прийнята судом першої інстанції до уваги.

Врахувавши вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку що ОСОБА_2 є єдиною особою, яка прийняла спадщину після смерті матері, оскільки інші діти ОСОБА_3 спадщини не приймали і спільно з матір'ю не проживали, тобто ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 як за заповітом, так і за законом, що є підставою для задоволення її позову та відмови у позові ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення відповідного обґрунтування щодо заявлених вимог, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2018 року

Головуюча

Судді :