ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року

м. Харків

справа № 645/114/18

провадження №22-ц/818/1285/18

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Прокопчук І.В.,

сторони справи:

позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова, ухвалене 18 липня 2018 року у складі судді Іващенко С.О.,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати за кожною право власності на ? частину домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 179,2 кв.м.

В обґрунтування позову зазначили, що підставі нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_1 є власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_2 також є власником ? частини вказаного житлового будинку з надвірними спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 1996 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також знаходиться земельна ділянка АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0568 га з кадастровим номером НОМЕР_1. У 2007 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за власний рахунок здійснили самовільне будівництво житлової прибудови літ. «А1-2» та тамбуру літ. «а2» за адресо належного їм на праві власності домоволодіння. Здійснені прибудови відповідають санітарно-технічним, будівельним нормам, не порушують прав сусідів, що підтверджується заявою останніх. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області (надалі Інспекція) позивачі притягалися до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво, штраф сплатили. Рішенням Харківської міської ради №1604/14 від 06.08.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2. було надано дозвіл на збереження самочинного будівництва та на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для експлуатації, обслуговування об'єктів. Однак при зверненні до Інспекції позивачам у справі повідомили, що оформлення їх права власності на самочинно збудовані об'єкти можливо виключно в судовому порядку.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять даних про звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до компетентних органів з приводу прийняття в експлуатацію здійсненого ними самочинного будівництва і відмови у задоволенні відповідного звернення. Тому звертаючись із дійсним позовом до Харківської міської ради (надалі ХМР) позивачі не довели, що їх право порушене.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначають, що вони неодноразово зверталися до Інспекції з метою оформлення права власності на самочинне будівництво. Їм повідомили, що оформлення такого права в позасудовому порядку неможливе, оскільки таке будівництво здійснювалося без будівельного паспорту. Сусіди не заперечують проти оформлення позивачами свого права власності, що підтверджується їх нотаріально посвідченими заявами.

В поданому 18 жовтня 2018 року відзиві ОСОБА_3, яка діє в інтересах ХМР, заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 Посилається на те, що Інспекція є єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомості проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником Декларації про готовність об'єкту до експлуатації або на підставі акта готовності об'єкту до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату. Подані позивачами документи свідчать, що вони не дотрималися встановленої законом процедури прийняття об'єкту до експлуатації, тому підстави для задоволення їх позову відсутні.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Коваленко І.П. від 21 вересня 2018 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18 липня 2018 року (а.с. 180).

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

03 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду 24 жовтня 2018 року у справі визначено колегію судів Харківського апеляційного суду із головуючим суддею (суддею-доповідачем) Тичковою О.Ю. (а.с. 183).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судовим розглядом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є власницею ? частини житлового будинку № 54 з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №3-2838 від 25 вересня 1996 року (а.с. 17).

Власником іншої ? частини житлового будинку № 54 з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 3-450 від 21 лютого 1990 року (а.с. 60, 76).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 володіють на праві спільної сумісної власності земельною ділянкою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0568 га, з кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с. 33).

11 жовтня 2012 року позивачі у справі отримали технічні паспорти на належну кожній частину житлового будинку, відповідно до яких до індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 у 2007 році було самочинно добудовано житлову прибудову літ. «А1-2» та тамбур літ. «а2» (а.с. 19-30).

Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта, проведеного ТОВ «ІНСТИТУТ «ГРАДІНВЕСТБУД» від 26.12.2012 року, самовільно побудована житлова прибудова (літ. «А1-2») до будинку (літ. «А-1») за адресою: АДРЕСА_1 відповідає вимогам надійності, безпечної експлуатації і можливості безпечної експлуатації (а.с. 34-58).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України № 1952-IVвід 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації.

Частиною першою статті 376 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Частинами п'ятою, восьмою статті 39 Закону України № 3038-VІ від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що вони зверталися до Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради і отримали письмову відповідь, тобто реалізували своє право на введення самочинної прибудови в експлуатацію в позасудовому порядку.

Разом з тим, згідно наявного у матеріалах справи листа Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 10 серпня 2017 року позивачам було роз'яснено, що у випадку подачі ними документів про прийняття в експлуатацію самовільно побудованої прибудови літ. «А1-2» до житлового будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1, вони будуть розглянуті згідно вимог чинного законодавства (а.с. 120).

Отже, питання набуття ОСОБА_1 і ОСОБА_2 права власності на самочинно побудовані об'єкти та введення їх до експлуатації не було предметом розгляду Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, рішення з цього питання інспекцією не приймалося. Спір про право на час розгляду справи відсутній.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постановах від 27 травня 2015 року № 6-159цс15 та від 02 грудня 2015 року № 6-1328цс15.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у задоволенні позову, ухваливши рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний