АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1701/18 Справа № 204/3330/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Куценко Т.Р., Пищиди М.М.

при секретарі Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання протиправним та скасування рішення

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання протиправним та скасування рішення. Просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21553299 від 25 травня 2015 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 стосовно обєкту нерухомого майна: квартири №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій у м. Дніпро; скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №9784331 від 25 травня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо реєстрації речового права власності на квартиру №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій у м. Дніпро за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (), а також стягнути з відповідача судові витрати по справі (том 1 а.с.1-4).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, №21553299 від 25 травня 2015 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 стосовно обєкту нерухомого майна: квартири №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій у м. Дніпро.

Скасовано запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №9784331 від 25 травня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо реєстрації речового права власності на квартиру №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій у м. Дніпро за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» ().

Також вирішено питання щодо судових витрат (том а.с.159-162).

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог або закрити провадження по справі (том 2 а.с.1-14).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що 02 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0, відповідно до якого, останній отримав суму кредиту у розмірі 44699,38 доларів США, що дорівнює еквіваленту 217306,04 грн. зі сплатою 12,50% річних за користування кредитними коштами та з кінцевим терміном остаточного повного погашення кредитної заборгованості 02 жовтня 2029 року (том 1 а.с.5).

02 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту з Правилами №1, відповідно до якого, останній отримав суму кредиту у розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 38892 грн. зі сплатою 14,50% річних за користування кредитними коштами та з кінцевим терміном остаточного повного погашення кредитної заборгованості 02 жовтня 2023 року (том 1 а.с.8).

02 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №0/1, відповідно до якого позивачу було надано кредит у розмірі 2302 грн., зі сплатою за користування ним 20,90% річних та зі строком кредитування по 02 жовтня 2029 року (том 1 а.с.10-14).

02 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір Іпотеки №0/1/0/1/З, згідно п.1.1. якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартира 6, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Промислова, буд. 1, секція 1, та є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (том 1 а.с.17-18).

Розділом 5 договору Іпотеки №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року між сторонами погоджено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Так, пунктом 5.2 договору передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.п.5.2.1.); отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.п.5.2.2.).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу №1, відповідно до п.1.1. якого, клієнт зобовязується передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.4. зазначеного договору, одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення (том 1 а.с.81-85).

Відповідно до п.3857 виписки з додатку №1 до Договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року зазначено боржника за кредитним договором №0 ОСОБА_2 (а.с.86).

Згідно п.1.1. договору відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 12 грудня 2011 року, цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотек, зазначеними у додатку 1 до цього договору (том 1а.с.87-89).

Відповідно до п. 3436 Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року зазначено заставодавця за договором іпотеки ОСОБА_2 (а.с.90).

З матеріалів, наданих відповідачем приватному нотаріусу Київського нотаріального округу ОСОБА_3, вбачається, що боржник ОСОБА_2 порушив взяті на себе зобовязання, у звязку з чим ТОВ " КЕЙ-КОЛЕКТ " звернувся із заявою про реєстрацію права власності на підставі ст. 37 Закону України "Про іпотеку", додавши пакет документів.

25 травня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно - відповідачем приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_3, прийнято рішення за №21553299, на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 25 травня 2015 року за реєстраційним номером 11543623, провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, вул. Промислова, буд.1, секція 1, кв.6 за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (том 1 а.с.101).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, встановлено, що квартира 6, секція 1, будинок 1 по вул. Промисловій у м. Дніпро належить на праві приватної власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору іпотеки, серія та номер: 6834, виданий 02 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 Підставою внесення запису є рішення відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 21553299 від 25 травня 2015 року (том 1 а.с.19-20).

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, станом на 30 травня 2017 року, право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі договору іпотеки, а не на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як це узгоджено п.п. 5.2.1. договору іпотеки, що є порушенням вимог закону та договору.

Вказані висновки відповідають обставинам справи, зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.ч.2,3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Нотаріус, в розумінні ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон № 3425-XII) (в редакції чинній на 25 травня 2015 року), як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною 9 статті 15 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень .

Як вбачається із матеріалів справи, сторони у п. 5.2.1. Договору іпотеки №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Умови зазначеного договору відповідного застереження не мають (том 1 а.с.18).

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12.

Тобто, враховуючи умови Договору іпотеки №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року викладені у п. 5.2.1., які були вільно погоджені його сторонами, вбачається, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідачем не надано доказів, що на момент реєстрації ним права власності на квартиру №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій в м. Дніпро, як на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, такий договір був укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем, що є порушенням розділу 5 Договору іпотеки №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року.

З урахуванням зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Судом першої інстанції всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо була надана оцінка наявних в матеріалах справи доказів.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі щодо неможливості розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спірні правовідносини повязані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, а саме договору іпотеки №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року, а тому спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 червня 2016 року № 21-41а16.

Доводи апелянта щодо того, що товариство як іпотекодержатель в законному порядку набуло право власності на предмет іпотеки, а приватний нотаріус як державний реєстратор вчинив дії лише на підтвердження такого факту і таке застереження в Договорі іпотеки прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки п. п. 5.2.1. договору іпотеки було передбачено можливість передачі права власності на підставі саме окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, якого укладено не було.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що позивачем обрано неналежний способів захисту, оскільки заявлені позовні вимоги містять у собі вимоги, які підлягають розгляду в порядку КАС України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем приватним нотаріусом ОСОБА_3 право власності за відповідачем ТОВ «Кей-Колект» не було зареєстровано на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як це узгоджено п.п. 5.2.1. договору іпотеки, який між позивачем та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено не було, а тому власник захищає порушене право із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК, а саме шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, предявивши в даному випадку позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування відповідного запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: