Єдиний унікальний номер 227/4201/17 Номер провадження 22-ц/775/941/2018

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Мальованого Ю.М., Санікової О.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в залі судових засідань №4 апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Кошлі А.О., у місті Добропіллі Донецької області, (повний текст судового рішення виготовлений 13 квітня 2018 року), в справі номер 227/4201/17 за ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 жовтня 2009 року між нею та ФОП ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,0 га, яка розташована на території Добропільської сільської ради, строком на 20 років.

В квітні 2017 році ОСОБА_5 помер, 19.07.2017 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_5

ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_1 з повідомленням про припинення дії договору оренди з 18 листопада 2017 року та просила не обробляти належну їй земельну ділянку.

Листом від 28 листопада 2017 року відповідачка повідомила ОСОБА_6, що вона є спадкоємицею після смерті ОСОБА_5 та має намір належно виконувати умови договору.

У звязку з тим, що договірні відносини з ФОП ОСОБА_5 припинені, договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_1 позивачка не укладала, позивачка просила витребувати з чужого незаконного володіння та повернути їй спірну земельну ділянку.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування задоволено.

Зобовязано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю №172362 від 29.03.2002 року земельну ділянку площею 2 га, розташовану на території Добропільської сільської ради, кадастровий номер :01:000:0554.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний суд скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції при винесенні рішення неправильно застосовані норми матеріального права.

Зауважує, що договір оренди земельної ділянки не містить такої підстави припинення договору як смерть орендаря, а також не містить заборони щодо переходу права оренди земельної ділянки до спадкоємців у разі смерті орендаря.

Заявник зазначає, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, отримала свідоцтво про на спадщину за заповітом, на право оренди на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3, договір оренди землі не припинений та вона має намір належно виконувати обовязки за цим договором.

Крім того, вважає, що наявність правовстановлюючого документу свідчить про право на оренду земельної ділянки, а відсутність документів про держану реєстрацію права власності не має правового значення для справи.

Сторони та їх представники в судове засідання апеляційного суду не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України (а.с. 106).

Представник позивача адвокат ОСОБА_7 надала заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату. З цього приводу, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення заяви про відкладення розгляду справи не вбачається, тому що представник належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не надала будь-яких доказів на підтвердження доводів заяви (а.с. 104).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін та їх представників.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку №172362 від 29.03.2002 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2,0 гектарів в межах згідно плану для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Добропільської сільської ради (а.с. 6).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення земельних часток (паїв) від 21.10.2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та підприємцем ОСОБА_5, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Добропільської сільської ради за межами населених пунктів. Строком дії договору 20 років (а.с. 7-8).

Згідно зі свідоцтва про смерть серії І-НО №979371 ОСОБА_5 помер 3 квітня 2017 року (а.с. 42).

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що 19.07.2017 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_5 (а.с. 19).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 7 грудня 2017 року спадкоємцем права оренди на земельну ділянку площею 2,00 га наданої для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Добропільської сільської ради Донецької області, (кадастровий номер :01:000:0554) після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1 У свідоцтві зазначено, що речове право підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 44-45).

З листа від 28.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 на заяву ОСОБА_8 повідомила про намір в подальшому виконувати договір оренди, як спадкоємець після смерті ОСОБА_5 (а.с. 17).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи на нормам закону.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Статтею першою Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (стаття 5 Закону України «Про оренду землі»).

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (стаття 6 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Разом з тим, власник, відповідно до ст. 387 ЦК України має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки як фізичною особою-підприємцем для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 3 квітня 2017 року ОСОБА_5 помер. 19 липня 2017 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_5

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За змістом частини першої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Частиною третьою статті 46 цього Закону передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.

Відповідно до абзацу 2 частини першої зазначеної статті Закону державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця проводиться, зокрема, в разі смерті фізичної особи-підприємця.

Загальними положеннями про найм (оренду) Цивільного кодексу України передбачена норма, відповідно до якої договір найму припиняється в разі смерті фізичної особи-наймача, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 781 ЦК України).

Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що померла саме фізична особа-орендар, та договором оренди земельної ділянки від 21 жовтня 2009 року не передбачений перехід права на орендовану земельну ділянку до спадкоємця, тому договір оренди є припиненим.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 2 статті 792 ЦК України).

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено припинення договору оренди землі у разі смерті фізичної особи орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки.

За змістом частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Пунктом 39 спірного договору оренди земельної ділянки від 21 жовтня 2009 року не визначено питання переходу права на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендаря до спадкоємців або осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Судом встановлено, що відповідачка, отримавши свідоцтво про право на спадщину від 7 грудня 2017 року на право оренди на земельну ділянку площею 2,000 га, що належить позивачці, не зареєструвала своє речове право у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для припинення договору оренди землі через смерть орендаря та відсутності заборони в договорі оренди переходу права оренди земельної ділянки до спадкоємців, а також необовязкової державної реєстрації переходу права

оренди на земельну ділянку є безпідставними.

Відтак, підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 27 червня 2018 року.

Суддя :