АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-287/11Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/789/116/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря Шмигельська І.З.

та сторін: ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2-287/11 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2011 року, ухваленого суддею Ковтунович О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 30.04.2008 року.

В обґрунтування вимог зазначила, що після смерті матері відкрилась спадщина на майно, яке складається із земельної ділянки, площею 3.73 га, розташованої на території Вілійської сільської ради, Шумського району, Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №244840, виданого 19.05.2006 року Шумською РДА.

Вказує, що в шестимісячний строк вона прийняла спадщину після смерті матері, однак при зверненні в нотаріальну контору по питанню спадкового майна отримала відмову, оскільки існували розбіжності у написанні імені матері.

Рішенням Шумського районного суду від 16 червня 2011 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Вирішено визнати за ОСОБА_3 жителькою с. Вілія, Шумського району, Тернопільської області право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 30.04.2008 р. в с. Вілія, Шумського району, Тернопільської області, що складається, із земельної ділянки, площею 3.73 га, розташованої на території Вілійської сільської ради, Шумського району, Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №244840, виданого 19.05.2006 року Шумською РДА.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шумського районного суду від 16 червня 2011 року про визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно - земельну ділянку (пай) загальною площею 3.73 га розташованої на території Вілійської сільської ради, Шумського району, Тернопільської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №244840 і постановити нове рішення про відмову у задоволенні даного позову повністю.

Апелянт вказує, що дане рішення є незаконним, необґрунтованим і таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема при вирішенні спору судом не враховано що позивачка спадщини не прийняла, оскільки не проживала разом з спадкодавцем на час смерті.

Зазначає, що суд прийшов до безпідставного висновку про наявність у позивачки права спадкування після померлої матері, оскільки позивачка не проживала з спадкодавцем, а тому не прийняла спадщину.

Також суд не врахував, що чоловік померлої ОСОБА_5 проживаючи на час смерті разом з ОСОБА_4, прийняв спадщину й у встановлений законом строк не відмовився від неї.

Також вказав, що даним рішенням порушено його права як спадкоємця після смерті батька ОСОБА_5

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1. та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась хоч належним чином повідомлена за місцем її реєстрації про час і місце судового засідання. З надісланої в суд заяви від 01.03.2018 року вбачається , що їй відомо про час та місце судового засідання, яке має відбутись 02.03.2018 року.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що позивачка, як така, що постійно проживала зі спадкодавцями на час смерті, прийняла спадщину, однак у зв'язку з тим, що нотаріусом їй відмовлено в отриманні відповідного свідоцтва, згідно з вимогами ст.ст.1216, 1217, 1268 ЦК України її спадкові права підлягають захисту в судовому порядку.

Зазначений висновок суду не відповідає обставинам справи, а також суд дійшов до нього із неправильним застосуванням вимог матеріального права, а тому апеляційний суд не може погодитись із таким висновком, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія І-ИД №063842, виданого 02 травня 2008 року Вілійською сільською радою, Шумського району Тернопільської області, актовий запис №11 ОСОБА_4 померла 30 квітня 2008 р. в м. Шумськ, Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_4Ю відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки, площею 3.73 га, розташованої на території Вілійської сільської ради, Шумського району, Тернопільської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №244840, виданого 19.05.2006 року Шумською РДА.

Згідно свідоцтва про народження серії І-УР №872491, виданого 10 квітня 1960 року Вілійською сільською радою, Шумського району, Тернопільської області а/з №6 вбачається, що ОСОБА_3 народилась 22 березня 1960 року в селі Вілія, Шумського району, Тернопільської області, та в графі «Батьки» матір'ю записана ОСОБА_4.

Крім цього, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що чоловік померлої ОСОБА_5 постійно проживав на час смерті дружини ОСОБА_4Ю за одною адресою с. Вілія, вул. Нова 29, Шумського району, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Вілійської сільської ради, а тому є таким, що прийняв спадщину у встановленому законом порядку.

Даних про те, що позивачка на час смерті матері ОСОБА_4Ю проживала з нею за адресою с. Вілія, вул Нова 29, Шумського району не має.

ОСОБА_5 помер 17.09.2012 року.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 Заявив, що на час смерті ОСОБА_5 постійно проживав з спадкодавцем, який в його користь склав заповіт та після смерті батька є таким, що прийняв спадщину. Про те, що його сестра ОСОБА_3 успадкувала після смерті матері земельну ділянку йому стало відомо в грудні 2017 року. Дане рішення порушує його права, як спадкоємця після смерті батька який прийняв спадщину, а саме спірну земельну ділянку після смерті дружини ОСОБА_4

З заповіту посвідченого 07.07.2008 року Вілійською сільською радою, Шумського району, вбачається, що ОСОБА_5 заповів все своє майно ОСОБА_1

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно п.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України (шість місяців з часу відкриття спадщини) він не відмовився від неї.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно вимог ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтва про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнаючи за позивачкою право на власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця, суд першої інстанції на вищевказані положення закону уваги не звернув, зокрема, не з'ясував, хто зі спадкоємців за законом першої черги прийняв спадщину після померлої ОСОБА_6, чи прийняли вони спадщину та чи не відмовлялися у встановленому законом порядку від неї.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що позивачка зверталася до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті її матері та нотаріусом було відмовлено у видачі позивачці такого свідоцтва, що є підставою для відмови позивачці в задоволенні позовних про визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. ст. 375, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 16 червня 2011 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 3 березня 2018 року.

Головуюча Шевчук Г.М.

Судді: Міщій О.Я.

ОСОБА_7