Справа № 415/1980/18
Провадження № 22-ц/810/175/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

20 листопада 2018 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Кострицького В.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 липня 2018 року (ухвалене у складі судді Фастовця В.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В березні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.11.2013 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Пам'яткою клієнта та Тарифами банку складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом останнього в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 04.01.2018 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 63776 грн. 79 коп.

Вказану заборгованість позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 06.07.2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Ухвалою від 16 серпня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху, після усунення недоліків по апеляційній скарзі 30 серпня 2018 року було відкрито апеляційне провадження у справі. 24 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлено, що під час розгляду справи у подібних правовідносинах ухвалою Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року справу № 754/13763/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Особа _ 3 про стягнення заборгованості, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Постановляючи дану ухвалу, Верховний Суд у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду зазначив, що існує необхідність відступу від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі №6-144цс14, а також вважає, що є необхідність у формуванні єдиної правозастосовної практики для усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду судами аналогічних спорів.

Так, із матеріалів справи № 415/1980/18 вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач у справі наполягає, що підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Пам'яткою клієнта та Тарифами банку складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом останнього в заяві. Крім того, вказаний підпис свідчить про обізнаність особи щодо всіх складових договору і про його згоду з ними.

Саме до такої думки доходив і Верховний Суд України у постановах від 10.06.2015 року № 6-695цс15, від 22.10.2014 року № 6-127цс14, від 04.11.2015 року № 6-1926цс15, зазначивши, що судам слід лише встановити, чи такі Умови та Правила були під час підписання заяви позичальника.

Разом із тим колегія суддів Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у зазначеній вище ухвалі дійшла до висновку, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови і Правила містили ту чи іншу спірну умову у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювалися, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Тобто, на думку колегії суддів Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Вказаний висновок колегії суддів Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду приймається до уваги апеляційним судом з огляду на те, що спірні правовідносини у справі № 415/1980/18 (що переглядається) та у цивільній справі № 754/13763/15-ц (що є предметом перегляду Великої Палати Верховного Суду) подібними.

За змістом п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 10 ч. 1 ст. 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд до Великої Палати Верховного Суду і прийнята нею до продовження розгляду, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі (№ 415/1980/18) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Керуючись п. 10 ч. 1ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253, ст. 260 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Провадження у цивільній справі № 415/1980/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинити до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку судового рішення у цивільній справі № 754/13763/15-ц.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий

Судді: