ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2155/18
Провадження №2/477/914/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Сірюк С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2018 року до суду надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту в загальному розмірі 12698 грн. 84 коп. та судового збору.

25 вересня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до вимог ст.19,ст.274 ЦПК України.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 25 жовтня 2011 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержала від Банку кредит в сумі 300 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

Вказує, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконувала умови договору належним чином та не сплачувала в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 18 липня 2018 року відповідач має загальну заборгованість в сумі 12698,84 грн., з яких 8156, 49 грн. - заборгованість по процентам, 5979, 71 грн. - пеня, 500 грн. - штраф фіксований; 580,90 грн. - штраф (процентна складова), тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі (а.с. 38). Також Банком подане клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 37). Ухвала суду від 09 листопада 2018 року про визнання участі представника позивача у розгляді даної справи обов'язковою, Банком проігнорована. Копію даної ухвали отримано позивачем 21.11.2018 року, що підтверджується даними «Укрпошта».

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за місцем реєстрації, що підтверджується даними зворотнього поштового повідомлення (а.с. 43,47), у зв'язку з чим, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд допустив розгляд справи за відсутності відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 25 жовтня 2011 року відповідач подала анкету-заяву до Банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк.

Відповідно даної заяви, позичальник погодилася, що дана заява з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 11).

При цьому, довідка про умови кредитування нею підписана лише 03 листопада 2011 року (а.с. 12).

Відповідно до Довідки про умови кредитування (Тарифи), сторони узгодили умовами кредитування за процентною ставкою 3 % на місяць, в тому числі визначили умови відповідальності у виді пені та штрафу. При цьому, розмір пені становить пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка по договору / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. щомісяця, нараховується 1 раз в місяць при наявності заборгованості по кредит та процентам 5 і більше днів на суму 50 грн. і більше (а.с. 12).

Доказів про погодження між сторонами будь-яких інших тарифів, що діють за даним договором, суду не надано.

В той же час з розрахунку заборгованості (рядки 13 та 17) слідує про нарахування пені у сумі, що не відповідає умовам вище вказаного Договору (Тарифам), зокрема щодо нарахування пені, що визначена у рядку 17, яка нарахована в сумах по 50 грн. та по 100 грн.

За розрахунком Банку з 01.06.2015 року (а.с.9), суми заборгованості є незрозумілими, адже не має посилань про те, які саме суми становлять складову заборгованості (рядок 5 розрахунку), чи то заборгованість за тілом кредиту, чи то сукупні нарахування за кредитом, процентами, ще якимись з нарахувань. З даного розрахунку є незрозумілим чи продовжувала відповідач використовувати кредитні кошти, як то вказує у позовній заяві позивач, та на це посилається як прийняття відповідачем будь-яких умов кредитування, запропонованих банком.

З даного розрахунку можна зробити висновок, що Банк списував з кредитного рахунку кошти на погашення нарахованих процентів, штрафів та пені, що слідує з графи 4 розрахунку, при цьому нараховані суми пені, що визначені у рядку 17 не відповідають Тарифам Банку (а.с. 9-10, 12).

Окрім того, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, проценти підлягають нарахуванню на заборгованість за тілом кредиту (тобто кредитними коштами, що неповернуті позичальником). Однак зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості (розмежування сум боргу, що зазначені після таблиці нарахувань) не слідує про наявність боргу саме з тіла кредиту.

Як зазначено вище, з наданого розрахунку, що здійснений з 01.06.2015 року є незрозумілим складові заборгованості, тому неможливо встановити наявність заборгованості за тілом кредиту та підстави нарахування процентів.

Загальна сума рядка 10, визначена як загальне сальдо за нарахованими відсотками, становить суму 8156,49 грн., що заявлена до стягнення як сума боргу з процентів.

В той же час, сума боргу за процентами разом із неустойками (пеня, штраф) списувалась з карткового рахунку позичальника, тобто була включена у суму боргу, що визначався для розрахунку обов'язкового платежу та який в подальшому списувався автоматично з рахунка позичальника (рядки 15, 18 розрахунку а.с. 9-10).

За такого, вказаний розрахунок не надає можливості встановити чи не є заявлена вимога до стягнення процентів подвійним стягненням одних і тих самих сум, що вже включались у загальну суму боргу та входили у суму, що списувалася з рахунку як обов'язковий мінімальний платіж.

Як вже зазначено, представник позивача, явка якого ухвалою суду від 09.11.2018 року визнана судом обов'язковою, до суду не прибув, хоча таке рішення суду було мотивоване саме з посиланням на незрозумілість здійсненого Банком розрахунку заборгованості та необхідністю надання пояснень з приводу проведених нарахувань.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях76-83, 228, 229, 235, 263, 264 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і підлягає обов'язковому врахуванню судами при вирішенні спорів.

За статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Сторона позивача, при зверненні до суду із позовною заявою, не посилалася на неможливість подання певних доказів, як то визначено ч.4 ст. 83 ЦПК України та не клопотала про додатковий строк для подання доказів у зв'язку з відсутністю можливості подати їх у визначений законом строк, зокрема разом із позовною заявою.

За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач використав всі документи (докази), які вважав необхідними для доведення, викладених ним у позовній заяві обставин.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За частиною 7 цієї ж статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем, окрім факту укладення договору кредитування між сторонами на умовах, визначених довідкою, підписаною позичальником 03.11.2011 року, доказів, які б підтверджували дійсну суму заборгованості за процентами та штрафними санкціями суду не надано, адже, як вже зазначено вище, надані Банком дані про заборгованість за процентами не підтверджені підставами їх нарахування, адже складові заборгованості не розмежувані, не надають можливість встановити наявність боргу за тілом кредиту. Щодо пені, то нарахування останніх також не відповідає Тарифам (а.с. 12).

Надані розрахунки Банку, що здійснені з 01.06.2015 року не надають можливості здійснити перевірку правильності нарахувань із заборгованості, а позивач, всупереч вимогам суду, свого представника для надання пояснень щодо цих розрахунків, в судове засідання не направив.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту від 25 жовтня 2011 року відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.М. Семенова