Справа №173/1759/17
Провадження №2-о/173/12/2018
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді - Бурхана С.М
При секретарі Малоок Л.В.
За участю: заявника ОСОБА_1 ,
Представника заінтересованої особи Півоварова Р.О.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Верхньодніпровський об`єднаний районний військовий комісаріат Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2017 року до суду звернувся заявник ОСОБА_1 , з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Верхньодніпровський об`єднаний районний військовий комісаріат Дніпропетровської області.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 02 листопада 2017 року .

02.11.2017 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області задоволене клопотання заявника надане доручення Білоцерківському міскрайонному суду Київської області допитати свідка в порядку судового доручення. Розгляд справи зупинений до надходження відповіді на доручення суду.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого2018 року поновлене провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 22.03.2018 року.

22.03.2018 року розгляд справи відкладений в зв`язку з задоволенням клопотання представника заінтересованої сторони про ознайомлення з протоколом допиту свідка. Справу призначено до розгляду на 04.04.2018 року.

04.04.2018 року оголошено перерву у розгляді справи до 05.04.2018 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно заявлених вимог заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт, що він приймав участь у розмінуванні та знищенні вибухонебезпечних предметів під час проходження строкової військової служби 26.05.1985 року по 05.05.1986 року в період з 26.05.1985 року по 05.05.1986 року у в/ч НОМЕР_1 в м. Біла Церква Київської області.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на наступне: він в період з 26.05.1985 року по 05.05.1986 року проходив строкову військову службу в саперній роті саперного батальйону в/ч НОМЕР_1 в м. Біла Церква Київської області на посаді зам. командира першого взводу саперної роти саперного батальйону.

За цей період служби він неодноразово приймав участь в розмінуванні та ліквідації боєприпасів Великої Вітчизняної війни.

Відповідно до п. 11 ст. 6 ЗУ «Про статус Ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» - Учасниками бойових дій визнаються: особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Таким чином він має право на отримання статусу учасника бойових дій.

Для підтвердження своєї участі у здійсненні розмінування та знищенні вибухонебезпечних предметів, він звернувся до військової частини в м. Біла Церква Київської області. Звідки отримав відповідь командира військової частини НОМЕР_2 про те, що всі документи військової частини до 2002 року були передані до Державного Галузевого архіву м. Києва.

На його звернення до Галузевого державного архіву МО України, він отримав відповідь про те, що документи військової частини НОМЕР_1 на зберігання до архіву не надходили. Та йому рекомендовано було звернутись до Одеського територіального архівного відділу ГДА МО України.

З Одеського територіального архівного відділу галузевого державного архіву МО України він отримав архівну довідку від 29.05.2013 року № 306/п, що в перевірених наказах командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) за період з 20.05.1985 року по 05 травня 1986 року виїзд на розмінування та прибуття з розмінування ОСОБА_1 не значиться. В довідці від 07.11.2013 року № 933/п йому додатково повідомили, що на зберігання до Одеського територіального архівного відділу ГДА МОУ знаходяться особові справи офіцерів та прапорщиків, що загинули (померли) під час проходження військової служби, а також засуджених військовим судом.

Таким чином при зверненні до військової частини, а також до архівних установ документів, які б посвідчили його участь у розмінуванні отримати не вдалось.

Проте факт його участі у розмінуванні та знищенні вибухонебезпечних предметів можуть підтвердити командири військової частини НОМЕР_1 , в якій він проходив строкову службу.

Він не має можливості документально підтвердити факт своєї участі в розмінуванні та знищенні вибухонебезпечних предметів. І всі вжиті ним заходи не дали позитивного результату, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні заявник вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення підтримав, обґрунтувавши свої вимоги доводами, викладеними в поданій заяві. Також пояснив, що після закінчення навчання в навчальному саперному батальйоні в/ч НОМЕР_3 пгт. Десна Чернігівської області для подальшого проходження військової служби він був направлений в м. Біла Церква і розподілений на розподільчому пункті площадки № 3 Білоцерківського гарнізону до ВЧ НОМЕР_1 в саперну роту саперного батальйону на 7 площадку. На той час ст. лейтенант ОСОБА_2 , забрав його і ще одного сержанта з третьої площадки в свою саперну роту, де він і проходив подальшу військову службу під командуванням командира першого саперного взводу саперної роти ст. лейтенанта ОСОБА_2 . Через декілька днів після прибуття до в/ч НОМЕР_1 він наказом командира батальйону був призначений до взводу розмінування. В подальшому приблизно 1-2 рази на тиждень вони виїжджали з ст. лейтенантом ОСОБА_2 , на розмінування в різні райони Київської області, в тому числі і по Білоцерківському району. В його обов`язки входило виконувати накази командира, а саме: розкопувати, переносити, вантажити і розвантажувати на транспорт боєприпаси. Підготовляти місце для подальшого знищення та саме знищення знайденого боєприпасу під командування ст. лейтинанта ОСОБА_2 ,. чи іншого офіцера його частини. В зимовий період виклики на розмінування були рідшими, а весною, літом та восени виклики на розмінування були частішими. Участь в розмінуванні він приймав не менше 20 - 25 разів. Через пів року після початку проходження ним служби в першому взводі саперної роти ст. лейтенанта ОСОБА_2 було направлено для проходження військової служби до Афганістану, а він приймав участь в розмінування з іншими офіцерами. Інших командирів його частини йому не вдалось відшукати, так як більшість з них проживає за межами держави. Його співслуживцями були юнаки з Білорусії, Казахстану, Узбекистану, Прибалтики, з якими зв`язки на даний час втрачені та які також проживають на території інших держав. Він звертався до військової частини та архівних установ для отримання документів, які підтверджують факт його участі в розмінуванні. Але дані звернення не дали результату, так як документи вийшли з військової частини та не надійшли до архівних установ.

Заінтересована особа, представник Верхньодніпровського об`єднаного районного військкомату Дніпропетровської області в судовому засіданні не заперечував проти встановлення даного факту при підтвердженні його доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши учасників розгляду справи, з`ясувавши зміст заявленої вимоги вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачано, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , в період з 26.05.1985 року по 05.05.1986 року проходив строкову військову службу в саперній роті саперного батальйону в/ч НОМЕР_1 в м. Біла Церква Київської області на посаді зам. командира першого взводу, що підтверджується даними військового квитка, дослідженого в судовому засіданні.

Заявник просить встановити йому факт, що має юридичне значення, а саме, що він приймав участь у розмінуванні та знищенні боєприпасів та вибухонебезпечних предметів під час проходження строкової військової служби в період з 26.05.1985 року по 05.05.1986 року у в/ч НОМЕР_1 в м. Біла Церква Київської області. Давши пояснення, що під час проходження військової служби він не менше 20-25 раз приймав участі у розмінуванні. Тобто знищенні боєприпасів, що залишились після Великої Вітчизняної війни.

Факт, що заявник приймав участь у розмінуванні підчас проходження військової служби підтверджується показаннями свідка ОСОБА_2 ,. який, допитаний в порядку судового доручення. Пояснив, що він був командиром 1-го взводу саперної роти в/ч 62916 у 1985 році. ОСОБА_1 був його замісником. ОСОБА_1 приймав разом ним участь у розмінуванні не менше 10 раз. Він пам`ятає, що в 1985 році з третьої площадки смт. Десна він забрав ОСОБА_1 , в роту на сьому площадку в м. Біла Церква. А через деякий бач він разом з ОСОБА_1 виїхали на розмінування боєприпасів в Гайок Київської області, де люди копали ставок та знайшли декілька мін та снарядів. Також навів інші приклади участі в розмінуванні. Та пояснив, що вони розміновували боєприпаси, гранати, розібраний артилерійський снаряд. Розмінування здійснювали в одному і тому ж місц, в лісі.

Крім показань свідка, участь ОСОБА_1 ,. в розмінуванні підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. А саме: довідкою Верхньодніпровського районного військового комісаріату Дніпропетровської області від 07.09.2017 року № 09, згідно якої підтверджується, що ОСОБА_1 , в період з 24.10.1984 року по 26.05.1986 року проходив військову службі у Збройних силах на посадах рядового та сержантського складу.

Характеристикою за підписом командира інженерно-сапмерної роти в/ч НОМЕР_1 гв.капітана ОСОБА_3 , в якій зазанчається в тому числі і те, що ОСОБА_1 , виконував бойові задачі по розмінуванню.

Послужним списиком із особової справи, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , 24.10.1984 року призваний на військову службу. З 31.10.1984 року по 06.05.1985 року курсант в/ч НОМЕР_3 . З 06.05.1985 року по 05.05.1986 року замісник командира інженерно-саперного взводу.

Посвідченням класного спеціаліста військових сил СРСР, серія НЮ-83 № 028671 від 18.04.1985 року, згідно якого вказується, що ОСОБА_1 , присвоєна класна кваліфікація при видачі посвідченн сапер-розвідник Ш класу наказом командира в/ч НОМЕР_3 від 18.04.1985 року № 33.

Судом встановлено, що заявник намагався вирішити дане питання в позасудовому порядку, в зв`язку з чим надавав запити до військової частини, де проходив військову службу, та отримав відповідь, що документація військової частини, складена до 2002 року, передана до архівних установ. Також заявник звертався до Державного Галузевого архіву в м. Києві та Одеського територіального архівного відділу ГДА МО України, але отримав відповіді, що документи в/ч НОМЕР_4 на зберігання до архівних установ не надходили.

Оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт, що заявник ОСОБА_1 , приймав участь у розмінуванні та знищенні боєприпасів та вибухонебезпечних предметів під час проходження строкової військової служби 26.05.1985 року по 05.05.1986 року в період з 26.05.1985 року по 05.05.1986 року у в/ч НОМЕР_1 в м. Біла Церква Київської області. Дана участь відбувалась неодноразова - не менше 10 раз.

Документально підтвердити даний факт в позасудовому заявник не має можливості. Так як необхідні для підтвердження даного факту документи були передані з військової частини до архівних установ, але у архівних установах відсутні, що підтверджується наданими заявнику відповідями військової частини та Державного Галузевого архіву в м. Києві та Одеського територіального архівного відділу ГДА МО України.
Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання статусу учасника бойових дій, тобто має наслідком виникнення правовідносин.

Понесені заявником судові витрати по сплаті судового збору відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 315-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Вимоги за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Верхньодніпровський об`єднаний районний військовий комісаріат Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 , неодноразово приймав участь у розмінуванні та знищенні вибухонебезпечних предметів під час проходження строкової військової служби в період з 26.05.1986 року по 05.05.1986 року у в/ч НОМЕР_1 в м. Біла Церква Київської області.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 320.00 грн., відшкодуванню не підлягають та покладаються на заявника ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 15.04.2018 року.

Суддя Бурхан С.М.

Зареєстроване 15.04.2018 року

Оприлюднене 24.04.2018 року

Рішення набирає законної сили 16.05.2018 року