Справа № 342/265/17
Провадження № 2/342/20/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача - прокурора Вівчарук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Прокуратури Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України, редакції газети «Факты и комментарии» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконним кримінальним переслідуванням, про зобов'язання виключити запис з реєстрації певної інформації щодо позивача із оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, про зобов'язання опублікувати судове рішення для спростування інформації проти позивача

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Прокуратури Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України, редакції газети «Факты и комментарии», в якому просить ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) відшкодувати моральну шкоду, яку заподіяно з 25.10.2010 року внаслідок здійснення щодо нього незаконного кримінального переслідування, а тому зобов'язати Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому незаконним кримінальним переслідуванням, списати з єдиного казначейського рахунку 198400 грн. на відшкодування цієї шкоди; зобов'язати Управління національної поліції України в Івано-Франківській області вилучити та знищити матеріали, які зберігаються в даних картотеки оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку, що стосуються ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1), та зобов'язати Управління національної поліції України в Івано-Франківській області видати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) довідку, відомості якої не мають містити інформації, що ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) є особою, яка з 25.10.2010 року Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 3 ст.187 КК; зобов'язати газету «Факты» на спростування статті від ІНФОРМАЦІЯ_5 «ІНФОРМАЦІЯ_6» опублікувати рішення за цим позовом в повному обсязі на тій же сторінці газети і таким же шрифтом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивача (тоді позивач мав прізвище ОСОБА_2, яке прийшлося міняти саме із-за нижче викладених обставин позову) було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 27, ч. 3 ст.187 КК по кримінальній справі, виділеній 25.10.2010 року з іншої кримінальної справи № 316950, по якій визнано винними та засуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за розбійний напад від 25.09.2010 року на ОСОБА_7, а виділеній в окреме провадження кримінальній справі присвоєно № 316964. Цього ж дня, 25.10.2010 року позивача було притягнуто в статусі обвинуваченого за ч.3 ст. 27, ч. 3 ст.187 КК та оголошено в розшук на підставі п.1 ст. 206 КПК 1960 року і цього ж дня досудове слідство було зупинене. 18.12.2012 року матеріали кримінальної справи № 316964 було перереєстровано в ЄРДР за № 00000055. 11.12.2015 року прокурором Городенківського району постанову про притягнення позивача в якості обвинуваченого було скасовано як передчасну. В подальшому засуджені по кримінальній справі № 316950 за ч. 3 ст. 187 КК ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за розбійний напад від 25.09.2010 року на ОСОБА_7 дали покази, що до цього розбійного нападу позивач жодним чином непричетний, що позивача вони оговорили. В результаті усього кримінальна справа №316964 (кримінальне провадження № 00000055) постановою від 14.12.2015 року начальника СВ Городенківського ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області майора поліції Харука І.М. стало закрите за реабілітуючими обставинами. В той же час - з 25.10.2010 року позивач перебував на підписці про невиїзд, проте під варту в установу виконання покарань взятий не був, бо, як пояснювали на досудовому слідстві, проти позивача немає доказів про організацію злочину крім як показів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які винні у скоєні розбійного нападу від 25.09.2010 року на ОСОБА_7 та нічим непідтверджені твердження ОСОБА_9, які не що інше як піар-хід в передвиборчій компанії на посаду голови міста Городенка. В подальшому досудові (попереднього слідства) процесуальні дії по кримінальній справі № 316964, порушеній 25.10.2010 року за ч.3 ст. 27, ч. 3 ст.187 КК щодо позивача, органами слідства не проводилися, тобто позивача один раз 25.10.2010 року було допитано, відібрано підписку про невиїзд і на цьому й усе закінчилося, бо як пояснили позивачу на досудовому слідстві, слідство змушене здійснювати певні дії, проте немає достатніх даних про будь-яку кримінальну вину позивача, проте підписка про невиїзд яка була щодо позивача застосована в жовтні 2010 р., так вона очевидно продовжує діяти й дотепер, бо про припинення її дії позивачу неповідомлено. Ще через якийсь час, тобто з 2011 року, досудове (попереднє) слідство перестало цікавитися позивачем узагалі. В 2017 році позивач як людина і громадянин, щодо якого обмеження на свободу пересування не можуть тривати вічно, спробував виїхати на роботу за межі України, щоби заробити грошей для проживання в Україні, позаяк в Україні, де позивач безвиїздно проживав з дня обрання підписки про невиїзд, істотно збільшилися ціни на все, а робити на нормальних роботах з адекватною заробітною платою, яка б забезпечувала можливість позивачу належно існувати, не було, в т.ч. з підстави, що позивач перебуває в реєстрі органів внутрішніх справ та органів (установ) кримінально-виконавчої системи України (за розділом оперативно-довідковий і дактилоскопічний облік), згідно чого позивач до цього часу перебуває під кримінальним переслідуванням, а також із-за інформації в газеті «Факты» від ІНФОРМАЦІЯ_5 «ІНФОРМАЦІЯ_6», за результатом прочитання якої можливо ідентифікувати саме позивача, оскільки в т.ч. в цій статті голова міста Городенка ОСОБА_9, балотуючись на посаду голови міста Городенка, з метою здійснення піару, щоби вплинути на виборців, дав інтерв'ю журналістам, за змістом якого позивач ніби-то організував розбійний напад на бізнесмена, ідентифікується однозначно, а він цей напад припиняв, тому-то його й слід обирати на голову міста Городенка як особу з активною громадською позицією, тому то для позивача й настали підстави для пошуку захисту від порушених прав, свобод та інтересів в суді. Тобто, інформація щодо позивача в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України (оперативно-довідковий і дактилоскопічний облік) та в газеті «Факты» є безпідставною, незаконною і необгрунтованою, цими інформаційними даними здійснюється обмеження прав позивача на виїзд за кордон, на нормальне працевлаштування в Україні. Так, Наказом МВС України №823/188 від 23.02.2002 року затверджено Інструкцію про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України (далі - Інструкція), яка визначає порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України. Правовою основою ведення оперативно-довідкового/дактилоскопічного обліку є Конституція України,Закони України «Про міліцію», «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про інформацію», міжнародні договори у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку.

Відповідно до п.2.1 Інструкції об'єктами оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку є особи, які на території України обвинувачуються у вчиненні злочинів або засуджені, розшукуються, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом, а також громадяни України, що вчинили злочини за її межами і відомості про яких надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку.

Отже, позивачеві внаслідок невилучення з картотеки (ОДК) інформації про притягнення його до кримінальної відповідальності відомостей і на 2017 рік, хоча в той же час з дня закриття кримінальної справи щодо позивача з реабілітуючих підстав минуло понад рік часу, заподіюється шкода, яка розпочалася з дня незаконного кримінального переслідування та заподіюється з дня 25.10.2010 року по день вилучення відомостей з картотеки (ОДК) по особі позивача, бо з цієї картотеки (ОДК) щодо позивача поширюється недостовірна інформація, зокрема про підписку про невиїзд позивача, хоча за чинним КПК (2012 року) такого запобіжного заходу як підписка про невиїзд непередбачено узагалі, тобто, як встановлюється, має місце невжиття заходів щодо вилучення інформації по особі позивача з картотеки (ОДК), чим порушується презумпція невинуватості позивача, тим самим позивачу з 25.10.2010 року заподіюється шкода (на 25.03.2017 року це становитиме в часі - 6 років 5 місяців) внаслідок незаконного переслідування позивача в кримінально-процесуальному порядку, яка виразилась у поширенні недостовірної інформації, щодо особи позивача, що негативно відбилось на нормальних життєвих зв'язках позивача, завдає позивачу труднощів, а то й неможливості працевлаштуватись на нормальну роботу з адекватною заробітною платою та щодо свободи пересування.

Відповідно до п.10-1 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Так, позивач має право на відшкодування моральної та майнової шкоди з підстав, передбачених ст. 1176 ЦК України та (по аналогії закону) Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки встановлюються обов'язкові умови для відшкодування такої шкоди, зокрема із низки рішень ЄСПЛ, які, згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є обов'язкові для застосування судами при розгляді справ, оскільки суди зобов'язані при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, бо зміст права на справедливий суд, в силу п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, полягає у праві кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а ст. 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, хоч фактично та юридично визнано завідомо незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності в постанові від 14.12.2015 року про закриття кримінального провадження, позивач фактично й дотепер зазнає певних обмежень прав, що притаманні для осіб, які притягнуті до кримінальної відповідальності.

Отже суду слід встановити, що мали місце такі обставини:

- з 25.10.2010 року щодо позивача порушена кримінальна справа № 316964 за ч.3 ст. 27, ч. 3 ст.187 КК,

- з 25.10.2010 р. позивач перебував на підписці про невиїзд та в розшуку, хоча нікуди й непереховувся, однак досудове слідство було зупинене,

- досудове слідство позивачем позивачем не цікавилося узагалі, поцікавилось лише тоді, коли вручало копію постанови про закриття кримінального провадження проти позивача за реабілітуючими підставами,

- щодо позивача існує в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України (оперативно-довідковий і дактилоскопічний облік), згідно якого позивач перебуває на підписці про невиїзд, щодо позивача дотепер триває розшук, позивач дотепер приймає участь як обвинувачений в кримінальній щодо нього справі за ч.3 ст. 27, ч. 3 ст.187 КК.

У позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи із дійсних обставин справи, а саме - часу вчинення інкримінованого злочину позивачу, його кваліфікації, тривалості попереднього (досудового) слідства, у тому числі з моменту втрати чинності КПК 1960 року та набуття чинності КПК 2012 року, ураховуючи, що за нормами останнього названого КПК щодо позивача відбулося фактичне припинення кримінального переслідування, крім цього у позивача відсутні інші ефективні засоби юридичного захисту від порушення прав позивача, які порушуються навіть на момент пред'явлення позову. Межі відшкодування матеріальної та моральної шкоди законом визначаються у мінімальних розмірах, співмірних з мінімальним розміром заробітної плати (на момент пред'явлення позову встановлена в розмірі 3200 грн.), тобто сукупна мінімальна моральна шкода позивачу становить не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством та судом, аналогічно обчислюється й матеріальна шкода.

З врахуванням правових підстав, визначених ст. 1176 ЦК України та (за аналогією закону) Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тобто відповідно до ч. 3 ст. 13 вказаного Закону, з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати в Україні на час відшкодування позивачу шкоди та ураховуючи час перебування позивача під слідством і судом, в т.ч. і час, протягом якого продовжується поширення щодо позивача інформації, згідно якої позивач перебуває під слідством та на підписці про невиїзд навіть на 2017 рік, позивачу слід відшкодувати майнову та моральну шкоду в неменших розмірах, ніж ті, що визначені законом, а саме за період з 25.10.2010 року по 14.12.2015 рік моральну шкоду, за кожний повний чи неповний місяць в мінімальному розмірі - по 3200 грн., що складає за 5 років 2 місяця, тобто за 62 місяця 198400 грн. в загальному.

Враховуючи, що відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання їх з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, тим самим суду належить зобов'язати Державну казначейську службу України на користь позивача в рахунок відшкодування позивачу моральної шкоди, заподіяної незаконним кримінальним переслідуванням, списати з єдиного казначейського рахунку 198400 грн. моральної шкоди, крім цього суду належить зобов'язати Управління національної поліції України в Івано-Франківській області вилучити та знищити матеріали, які вказують на те, що позивач є особою, яка з 25.10.2010 року Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 3 ст.187 КК, в цей же день позивачу обрано запобіжний захід - підписка про невиїзд та оголошено позивача в розшук. Крім цього слід зобов'язати газету «Факты» надрукувати повний текст судового рішення в цьому позові для спростування опублікованої статті «ІНФОРМАЦІЯ_6», опублікованої в номері від ІНФОРМАЦІЯ_5.

Представник позивача - ОСОБА_1 15.11.2017 року подав до суду заяву про уточнення підстав позовної заяви та про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) відшкодувати моральну шкоду, яка заподіювалась з 25.10.2010 року та тривала 62 місяця часу, що дорівнює 45384 години, виходячи з того, що кримінальне переслідування щодо нього тривало увесь цей час безперервно, а згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна погодинна заробітна плата в 2017 році 19,34 гривні, унаслідок чого зобов'язати Державну казначейську службу України списати з єдиного казначейського рахунку 877726,56 грн. на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому незаконним кримінальним переслідуванням, на відшкодування цієї шкоди; зобов'язати Управління національної поліції України в Івано-Франківській області вилучити та знищити матеріали, які зберігаються в даних картотеки оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку, що стосуються ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1), та зобов'язати Управління національної поліції України в Івано-Франківській області видати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) довідку (форма ІП-1), відомості якої не мають містити інформації, що ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) є особою, яка з 25.10.2010 року Городенківським РВ УМВС України в Івано-Франківській області притягується до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 3 ст.187 КК; зобов'язати газету «Факты» на спростування статті від ІНФОРМАЦІЯ_5 «ІНФОРМАЦІЯ_6» опублікувати рішення за цим позовом в повному обсязі на тій же сторінці газети і таким же шрифтом.

Представник позивача - ОСОБА_1 14.02.2018 року подав до суду заяву про збільшення позовних вимог унаслідок здобуття доказу, що позивача досі розшукують як небезпечного злочинця, а також з підстав нового розміру мінімальної заробітної плати, в якій просив зобов'язати Державну казначейську службу України списати з єдиного казначейського рахунку 877726,56 грн. на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним кримінальним переслідуванням, 22,41 х 45384 = 1017055,44 грн. 44 коп.; зобов'язати Управління національної поліції України в Івано-Франківській області вилучити та знищити матеріали, які зберігаються в картотеці оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку, що стосуються ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1), та знищити розповсюджені в Україні орієнтовки щодо затримання ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) як особливо небезпечного злочинця; зобов'язати газету «Факты» на спростування статті від ІНФОРМАЦІЯ_5 «ІНФОРМАЦІЯ_6» опублікувати рішення за цим позовом в повному обсязі на тій же сторінці газети і таким же шрифтом.

Позивач в судове засідання не з'явився.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позові та просив їх задовільнити. Крім того зазначив, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р. № 2246-VIII установлено такий розмір основного мінімального соціального стандарту у 2018 році: мінімальна зарплата: у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 грн; у погодинному розмірі: з 1 січня - 22,41 грн. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» установлено (ст.14) мінімальний стандарт - відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином моральна шкода громадянинові - фізичній особі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, підлягає відшкодування державою за час перебування під слідством чи судом підлягає відшкодуванню в повному обсязі з розрахунку не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом в погодинному розмірі - 22,41 грн./год за період часу 25.10.2010 року - 14.12.2015 року, тобто за 1876 днів, що достовірно точно становить: 1826х24х22,41= 1008987,84 грн.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явився. Подав до суду заперечення, в якому просив постановити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В запереченні вказує на те, що оскільки ГУНП в області не здійснювалось та не порушувалась щодо позивача кримінальної справи та не вчинялось жодних процесуальних слідчих дій, які б могли порушувати його права, оскільки його створено та зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців 07.11.2015 року, то відповідно ГУНП в області не може приймати жодного рішення та відповідати за вчинення дій та зобов'язань інших юридичних осіб. Крім того, позивачем не наведено жодних підстав та не надано жодних доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань, або втрати немайнового характеру та доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків, доказів втрати чи погіршення здоров'я позивача, відповідно позовні вимоги є необґрунтованими і такі, що не підлягають до задоволення. Розгляд справи просять проводити без представника ГУНП в області.

Представник відповідача Прокуратури Івано-Франківської області подав до суду заперечення, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В запереченні вказує на те, що жодної із обставин, передбачених ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ні на момент виникнення спірних правовідносин, ні на даний час не виникало - фактів незаконного засудження, проведення процесуальних дій, оперативно-розшукових заходів щодо позивача ні судом, ні будь-яким іншим уповноваженим органом не встановлювалось. У ході досудового слідства будь-яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_2, у т.ч. у вигляді підписки про невиїзд, ні 25.10.2010, ні будь-коли пізніше не обиралось. Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 5 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В той же час, будь-яких доводів щодо існування вказаних обставин у своїй позовній заяві ОСОБА_2, за винятком самого факту існування вказаної кримінальної справи (провадження) та вимушеної зміни прізвища зі «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» у зв'язку із значним суспільним резонансом, якого набула остання, не наведено. При цьому звертають увагу, що на момент притягнення позивача до кримінальної відповідальності у 2010 році в документах досудового розслідування вказана особа вже фігурувала під прізвищем «ОСОБА_2», а наявність лише самого факту існування кримінальної справи не може свідчити про заподіяння особі моральних страждань. Як вже вказувалось, незаконність порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2 ні судом, ні будь-яким іншим компетентним органом не встановлювалась. Не випливає зазначена обставина і з постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 14.12.2015, оскільки фактичною підставою вказаного провадження від 14.12.2015, оскільки фактичною підставою вказаного рішення стала лише зміна показів ОСОБА_6 та ОСОБА_5, свідчення яких і стали підставою для його порушення. Одразу ж після отримання нових пояснень вказаних осіб, і постанова про притягнення в якості обвинуваченого, і саме кримінальне провадження були закриті, що у свою чергу унеможливило порушення будь-яких прав позивача, як особи щодо якої відпали підстави для подальшого кримінального переслідування. Жодним чином не обґрунтовано позивачем і факту матеріальної шкоди. В той же час, ні із змісту самого позову, ні з доданих до нього матеріалів будь яких посилань на протиправність дій органів прокуратури, які б стали підставою позовних вимог, не вбачається; жодних позовних вимог до прокуратури області не пред'явлено; будь-яких інших даних чи обставин, які б пояснювали причину залучення прокуратури у розгляд вказаної справи в якості відповідача не зазначено.

Представник прокуратури Івано-Франківської області - начальник Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Вівчарук Л.В. у судовому засіданні підтримала заперечення прокуратури Івано-Франківської області, просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку із його безпідставністю.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився. Подав до суду заперечення, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби щодо відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України в повному обсязі. В запереченні вказує на те, що органи Казначейства згідно своїх функціональних обов'язків здійснюють платежі лише за дорученням відповідального розпорядника коштів за рівнем, про що зазначено в ст. 49 Бюджетного кодексу України. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування. Дії працівників правоохоронних органів та суду при здійсненні досудового розслідування та судового розгляду не можуть вважатися неправомірними, оскільки наведене в позовній заяві не свідчить про те, що вони припустилися незаконних дій та порушили виконання службових обов'язків. Відсутність прямого причинного зв'язку між шкодою та незаконними діями, як необхідна умова деліктної відповідальності виключає можливість такої відповідальності. Позивач не звертався ні до суду, ні до правоохоронних органів з вимогою про відшкодування завданої на його думку шкоди, а також дії органів досудового слідства не визнані незаконними. Згідно з частиною 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Позивач на момент розслідування був оголошений в розшук, виходячи з цього - в жодних трудових відносинах не перебував. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Але позивачем не надано жодного доказу, підтверджуючого завдання йому моральної шкоди, у зазначеному у позовній заяві значному грошовому розмірі.Також вважають, що відповідно до даних, наведених у позовній заяві та вимог ст. 1167 ЦК, позивач має право на відшкодування моральної шкоди особами, які безпосередньо причетні до порушення кримінальної справи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Отже, законні підстави для вирішення питання про взаємовідносини між позивачем та Державною казначейською службою відсутні. В поданому до суду клопотанні представник Державної казначейської служби України Гамуляк О.М. просить справу слухати без її участі.

Представник відповідача редакції газети «Факты и комментарии» в судове засідання не з'явився. Подав до суду заперечення, в якому просив справу слухати без їхньої участі. Повідомили, що залишають постановлення рішення на розсуд суду. Матеріал, складений журналістом ОСОБА_13 зі слів на той час потерпілого, а також офіційних осіб мера ОСОБА_9 та представника політичної партії Дубковецького. Звертають увагу, що ІНФОРМАЦІЯ_5 матеріал, що є предметом позову було розміщено лише на інтернет-сайті fakty.ua.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, 2 ст.12 ЦК України кожна особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено та як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000055 щодо ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 187 КК України, 25.10.2010 року слідчим СВ Городенківського РВ УМВС старшим лейтенантом міліції Харук І.М. винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого, якою притягнуто як обвинуваченого в кримінальній справі № 316964 ОСОБА_2, 1966 року народження, та пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 27 ч. 3, ст. 187 ч. 3 КК України. 25.10.2010 року слідчим СВ Городенківського РВ УМВС старшим лейтенантом міліції Харук І.М. винесено постанову про оголошення розшуку обвинуваченого ОСОБА_2, 1966 року народження. Згідно копії постанови Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2010 року, надано дозвіл на затримання та доставлення під вартою до суду ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу. Городенківським РВ УМВС в Івано-Франківській області в 2012 р. було розіслано орієнтування про те, що за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, розшукується гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і житель АДРЕСА_1, К/С № 316950 від 25.10.2010 р., ОРС категорії «Розшук» № 22575 від 03.11.2010 р.

11.12.2015 року постанову про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_2, винесену слідчим СВ Городенківського РВ УМВС України в області Харуком І.М. скасовано, про що свідчить постанова про скасування постанови про притягнення в якості обвинуваченого, винесена в.о. заступника прокурора Городенківського району Івано-Франківської області юриста 2 класу Клебан Ю.О.

14.12.2015 року начальником СВ Городенківського ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області майором поліції Харук І.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000055 від 18 грудня 2012 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 187 КК України відносно ОСОБА_2, 1966 року народження, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання на порушення положень цієї статті, має захищене позовом право на відшкодування. Підстави виникнення права на відшкодування шкоди фізичній особі пов'язуються з незаконними діями посадових осіб незалежно від їх вини. Такими підставами є незаконне засудження, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконне затримання, незаконне накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

У відповідності до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, обмеження прав і свобод громадян допускається лише у разі наявності законних підстав.

Аналізуючи положення Конституції України в частині відповідальності держави перед людиною, суд приходить до висновку, що законодавством передбачено два види відповідальності це позитивна відповідальність, яка відбита у тих конституційних приписах, в яких зафіксовано, що держава гарантує права і свободи людини, забезпечує їх, створює умови для здійснення прав людей, дбає про їх здійснення, і негативна відповідальність держави, яка полягає в її зобов'язаннях відшкодувати ті чи інші збитки (матеріальні, моральні), завдані порушенням прав і свобод людини внаслідок дій (бездіяльності) державних органів, службових чи посадових осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2, конституційні права та свободи якого були порушені внаслідок здійснення щодо нього незаконного кримінального переслідування, притягнення його в якості обвинуваченого, що обмежували його права, у зв'язку з чим позивач ОСОБА_2 вправі порушувати питання про відшкодування завданої йому шкоди.

Відповідно до ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з ч.2 ст.1 зазначеного Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури чи суду.

Пунктом 2 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що завдана позивачу ОСОБА_2 шкода повинна бути відшкодована Державою.

У наведених в ст.1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ст. 3 зазначеного Закону).

Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.4 зазначеного Закону, Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом(ст.13 вказаного вище Закону).

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У п.9 Постанови зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

З урахуванням викладеного, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

Судом встановлено, що перебуваючи під кримінальним переслідуванням по кримінальному провадженню № 00000055, ОСОБА_2 без законних на те підстав потерпав обмеження у зв'язку з незаконним порушенням відносно нього кримінального провадження за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 187 КК України, незаконність якого була встановлена постановою про закриття кримінального провадження від 14.12.2015 року.

При цьому, за весь цей час позивач зазнав моральних страждань, які призвели до його душевних страждань, порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього до теперішнього часу додаткових зусиль для організації свого життя.

Незаконне порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_2 призвело до необхідності прикладання ним додаткових зусиль для організації свого життя та відстоювання свого чесного імені, оскільки інкримінованого кримінального правопорушення він не скоював.

Статтею 56 Конституції України та ст.1174 ЦК України закріплено принцип відповідальності держави або місцевого самоврядування за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Умовою застосуванням судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на не договірні зобов'язання, що виникають із правопорушень (деліктні) правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів.

Законом визначено мінімальний розмір компенсації за спричинення моральної шкоди виходячи з одного розміру мінімальної заробітної плати за один місяць перебування під слідством.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував під слідством з 25 жовтня 2010 року (винесено постанова про притягнення в якості обвинуваченого) по 14 грудня 2015 року (винесено постанову про закриття кримінального провадження), тобто 62 місяці, то розмір відшкодування моральної шкоди становить 230826 гривень 00 копійок (мінімальна заробітна плата * кількість місяців: 3723 грн. х 62 міс. = 230826 гривень).

Мінімальний розмір заробітної плати на день ухвалення рішення, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» становить саме 3723,00 грн., тому суд приходить до висновку про необхідність здійснення відповідного розрахунку та стягнення на користь позивача ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди, виходячи саме з вимог ст.ст. 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», який є спеціальним Законом за даними спірними правовідносинами.

Такі висновки також викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 06 грудня 2017 року по справі № 520/1919/15-ц.

Крім наведених мотивів часткового задоволення даної вимоги, на переконання суду, моральна шкода у більшому розмірі представником позивача, а саме у розмірі 1008987,84 грн. наведена та доведена належними та допустимими доказами не була.Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.3 ст.13 цього Закону), а не в погодинному розмірі перебування під слідством чи судом як просить представник позивача.

Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, об'єктивності, розумності та справедливості, приймаючи до уваги душевні страждання позивача ОСОБА_2, порушення його нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити частково та стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 230826 грн., виходячи з вищенаведеного розрахунку.

Стягнення на користь позивача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 230826 грн., у даному випадку, на думку суду, буде достатнім і справедливим.

Щодо порядку відшкодування шкоди, то згідно з ч.1 ст.4, ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» суд визначає розмір моральної шкоди, яка відшкодовується за рахунок коштів державного бюджету. Тобто, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на ці цілі.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 170, 176 ЦК України, держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому, в деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яку покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України.

Відповідно до положень ст.25 Бюджетного кодексу України, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

У відповідності до частини 2 статті 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Державу Україна в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 1, п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди підлягає безспірному списанню казначейством з відповідного рахунку Державного бюджету України, як це передбачено п.35 постанови Кабінету міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників».

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання Управління національної поліції України в Івано-Франківській області вилучити та знищити матеріали, які зберігаються в картотеці оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку, що стосуються ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1), та знищити розповсюджені в Україні орієнтовки щодо затримання ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, пн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) як особливо небезпечного злочинця, то суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю, оскільки як слідує із довідки № 15-06022018/26004 сектору інформаційної підтримки Городенківського ВП Коломийського ВП ГУНП України в області відомостей в ОСК ГУНП України в Івано-Франківськй області та в ОСК МВС України відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, немає.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання газети «Факты» на спростування статті від ІНФОРМАЦІЯ_5 «ІНФОРМАЦІЯ_6» опублікувати рішення за цим позовом в повному обсязі на тій же сторінці газети і таким же шрифтом, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині за недоведеністю, оскільки позивачем на підтвердження заявлених вимог не надано жодного доказу розміщення даної статті в газеті «Факты». Крім того, представник відповідача редакції газети «Факты и комментарии» в поданому до суду запереченні вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_5 матеріал, що є предметом позову було розміщено лише на інтернет-сайті fakty.ua.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, ст.ст.23, 170, 176, 1176 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 89, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 п.п. 9, 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 230826 грн (двісті тридцять тисяч вісімсот двадцять шість гривень 00 копійок) відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, , адреса: вул. Академіка Сахарова, 15, м.Івано-Франківськ, 76000;

Відповідач: Прокуратура Івано-Франківської області, , адреса: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76015;

Відповідач: Державна казначейська служба України, , адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601;

Відповідач: редакція газети «Факты и комментарии», , адреса: вул. Ванди Василевської, 27/29, м.Київ, 04116.

Повне судове рішення складено 30.03.2018 року.

Суддя: Федів Л. М.