Справа № 304/248/18
Провадження № 2/304/154/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участю секретаря судового засідання

ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

його представника адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 28 966,20 грн. та 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 листопада 2017 року вироком Перечинського районного суду Закарпатської області відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили та підлягає виконанню. У даному кримінальному провадженні я є потерпілим та вироком встановлено, що відповідач ОСОБА_4 09 квітня 2017 року близько 21.00 год. перебуваючи на центральній дорозі в с. Порошково Перечинського району неподалік будинку № 29, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно розпочав з ним конфлікт, в ході якого наніс декілька ударів затиснутою в кулак рукою в область голови та спричинив йому тілесні ушкодження. Крім того, відповідач пошкодив його автомобіль НОМЕР_1, вартість відновлювальних робіт якого згідно висновку експерта № 11/226 від 17 травня 2017 року становить 28 966,20 грн. Однак станом на сьогоднішній день ОСОБА_4 не відшкодував йому завдану ні моральну, на матеріальну шкоду, хоча під час розгляду кримінального провадження зобовязувався відшкодувати таку протягом двох місяців. На підставі наведеного просить позов задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили такі задовольнити, посилаючись на обставини позову.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Відносно подій, які мали місце 09 квітня 2017 року не заперечив та визнав, що пошкодив транспортний засіб позивача, однак у той же час ствердив, що відшкодувати йому шкоду не буде.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У судовому засіданні встановлено, що вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 листопада 2017 року відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України (а. с. 9-12).

З висновку судової автотоварознавчої експертизи № 11/226 від 17 травня 2017 року вбачається, що 09 квітня 2017 року до чергової частини Перечинського ВП надійшла письмова заява ОСОБА_5, яка просить прийняти міри до свого чоловіка ОСОБА_4, який спричинив їй тілесні ушкодження та пошкодив автомобіль НОМЕР_1, який і надано на дослідження.

Крім того, вказаним висновком визначено ринкову вартість автомобіля НОМЕР_2, яка станом цін на 09 квітня 2017 року могла становити 19 196,13 грн. та вартість ремонтно-відновлювальних робіт вказаного автомобіля, що склала 28 966,20 грн.

Разом з цим, судовим експертом зазначено, що відновлення автомобіля економічно недоцільно, так як, ринкова вартість менша від вартості відновлювального ремонту (а. с. 13-25).

Як розяснено у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний звязок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

У судовому засіданні встановлено та під час судового розгляду визнано самим відповідачем ОСОБА_4 заподіяння ним шкоди майну ОСОБА_2

Відповідно до статті 1192 цього Кодексу, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як розяснено у п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, оскільки за результатами експертного дослідження встановлено фізичне знищення транспортного засобу, належного позивачу ОСОБА_2, з чим останній погодився у судовому засіданні, тому з врахуванням вищенаведеного з відповідача слід стягнути вартість такого до дорожньо-транспортної пригоди у сумі 19 196,13 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, Верховний суд України у п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 9 вказаної Постанови Пленуму розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин.

Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, всупереч вищенаведеному, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань, як і не доведено в чому полягає ця моральна шкода, а також з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, тому у цій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

З відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст. ст. 7, 10, 12, 18, 81, 263, 264, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 19 196 (девятнадцять тисяч сто девяносто шість) грн. 13 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: ОСОБА_6