УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.

при секретарі Ратушній Л.В.

за участю:

скаржника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 на бездіяльність директора ДВС ОСОБА_3,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, яку згодом було уточнено та згідно уточнених вимог просив суд визнати неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №41936000 щодо неприйняття процесуального рішення в формі постанови за результатами розгляду скарги від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС ОСОБА_5, від 23.06.2017», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06.09.2018, та не направлення вказаної постанови ОСОБА_1 Зобов'язати директора ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов'язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС ОСОБА_5, від 23.06.2017», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06.09.2018, за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1

Уточнені вимоги скарги обґрунтовані тим, що 08.02.2014 на підставі виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 04.12.2013, постановою старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_6 відкрито виконавче провадження №41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013-ц, резолютивна частина «Зобов'язати начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_4 розглянути скаргу ОСОБА_1 від 06 квітня 2013 року в частині ненадання начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_7 відповіді на заяву від 09 лютого 2013 року та письмово повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду скарги в цій частині».

Указаною постановою боржнику ОСОБА_8 установлений строк для самостійного виконання судового рішення - у семиденний строк з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження №41936000.

В установлений державним виконавцем строк боржник ОСОБА_8 ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013-ц не виконав без поважних причин.

Однак, 31.03.2014, незважаючи на невиконання боржником ОСОБА_8 судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження №41936000 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2014 по справі №4с-175/1731/2014, залишено без змін ухвалою Апеляційного суд Дніпропетровської області від 23.10.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015:

скасовано, як незаконну, постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_6 від 31.03.2014 про закінчення виконавчого провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013.

зобов'язано старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_6 відновити виконавче провадження №41936000 із примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 по справі №4с-175/2504/2013.

12.11.2014 постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження №41936000 було відновлено.

23.12.2014, незважаючи на повторне невиконання боржником ОСОБА_8 судового рішення, постановою старшого державного виконавця Попіва Р.І. виконавче провадження №41936000 удруге, неправомірно було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (№606-XIV).

26.05.2017 постановою №3 директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_9 скасовано постанову старшого державного виконавця Попіва Р.І. від 23.12.2014 про закінчення виконавчого провадження №41936000.

23.06.2017 на підставі вищезазначеної постанови №3 директора Департаменту ДВС ОСОБА_9 від 26.05.2017 заступник директора Департаменту ДВС начальник ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_5 прийняла постанову про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 23.12.2014 про закінчення виконавчого провадження №41936000.

Передбачені пунктом 6 розділу XII інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за №1302/29432, строки розгляду вказаної скарги від 05.05.2018, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.09.2018, та надання відповіді про результати її розгляду, сплинули, однак директор Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 відмовився прийняти та направити скаржнику постанову про результати перевірки виконавчого провадження №41936000 за вищезазначеною скаргою від 05.05.2018.

Заявник зазначає, щодо неправомірності дій державного виконавця, та звернувся до суду щодо захисту своїх порушених прав.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 уточнену скаргу підтримав з підстав, що в ній зазначені, і просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги, посилаючись також на відзив на уточнену скаргу наявний в матеріалах справи, відповідно до якого вважає її не обґрунтованою та просила відмовити в її задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, наявні заперечення на скаргу, суд приходить до наступних висновків.

За правилами статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Законом України «Про виконавче провадження» «Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень».

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну з основних засад судочинства обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено: «Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_6 України - і за її межами».

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до Закону та призвели до порушення прав скаржника та засад виконавчого провадження, закріплені у статті 2 Закону №1404-VIII, відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та обєктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 447 - 449 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 на бездіяльність директора ДВС ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №41936000 щодо неприйняття процесуального рішення в формі постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС ОСОБА_5, від 23.06.2017», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06.09.2018, та не направлення вказаної постанови ОСОБА_1.

Зобов'язати директора ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 або іншу посадову особу, яка буде виконувати обов'язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.05.2018 «На постанову начальника ВПВР Департаменту ДВС ОСОБА_5, від 23.06.2017», яка була направлена до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України рекомендованим листом 31.08.2018 і отримана Департаментом ДВС Міністерства юстиції України 06.09.2018, за результатами повторного розгляду вказаної скарги від 05.05.2018 прийняти відповідну постанову, копію якої направити ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя С.О. Ребров