Справа № 161/9059/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/802/117/18 Категорія: 49 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2017 року

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 31 травня 2013 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Між сторонами постійно виникали сварки, які стали причиною розпаду сім'ї. Шлюбні відносини розірвані, сторони проживають окремо та припинили подружнє життя. Шлюб існує формально та суперечить інтересам позивача. Просить суд розірвати шлюб та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2017 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено повністю.

Ухвалено шлюб, укладений між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем смт.Червоноармійськ, Червоноармійського району, Житомирської області та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою міста Луцьк, Волинської області, зареєстрований відділом РАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області 31 травня 2013 року, актовий запис № 457 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, уродженця смт.Червоноармійськ, Червоноармійського району, Житомирської області на користь ОСОБА_1 понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм як матеріального так і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав наведених у ній, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати. Позивач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін як законне і обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 31 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції у Волинській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, актовий запис номер 457 (а.с. 5). Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 (а.с.6).

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом посилалась на те, що сімейне життя подружжя не склалося, сторони фактично припинили шлюбні відносини, тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету та не ведуть спільного господарства, сім'я існує формально.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

В силу ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Як передбачено ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з неможливістю спільного життя та припинення шлюбних відносин.

В суді апеляційної інстанції як позивач так і відповідач пояснили, що фактично не проживають та з часу ухвалення оскарженого заочного рішення суду першої інстанції жодна із сторін не вчинила дій щодо примирення та збереження сім'ї.

Отже, встановивши, що фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать про розпад сім'ї, шлюб між сторонами фактично носить формальний характер, і тому подальше спільне життя є неможливим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо нез'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доводам позивача викладених у позовній заяві не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися і збереження сім'ї є неможливим.

Доводи відповідача зводяться до з'ясування взаємовідносин між сторонами, зокрема щодо вини кожного з подружжя в припиненні шлюбних відносин та не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Колегія суддів бере до уваги, те що позивач вказує на те, що вона не бажає у подальшому підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, та оскільки, судом першої інстанції встановлено, що збереження нормальних сімейних відносин є неможливим, суд дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст. 24, 56 СК України.

Таким чином, місцевий суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді