Постанова

Іменем України

1 березня 2018 року

м. Київ

справа № 456/2060/16-ц

провадження № 61-1587св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року у складі судді: Шрамка Р. Т., та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року у складі суддів: Павлишина О. Ф., Мікуш О. Р., Приколоти Т. І.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що вироком Стрийського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України. Висновком Одеської спеціалізованої медико-соціальної експертизи від 19 лютого 2007 року у зв'язку із втратою зору встановлено інвалідність І групи. Внаслідок умисних дій ОСОБА_5, ОСОБА_4 витратила багато коштів на лікування. Крім того, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінювала в сумі 698 125 грн, та мотивувала її тим, що фізичні страждання підтверджуються медичними висновками та виписками з історій хвороб, виписками з медичних карток. Повернути повноцінний зір, а з ним і повноцінне життя, вже ніхто не зможе. Отримана травма змінила всі життєві зв'язки, навіть стосовно спілкування. Тривалий час після скоєного злочину позивач не могла заснути не тільки від фізичного болю, а й від душевних страждань.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 73 581 грн 37 коп., моральну шкоду в сумі 350 000 грн та судові витрати в сумі 4 468 грн 70 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 5 985 грн 81 коп. У задоволенні решти позову відмовлено.

При ухваленні рішень суди зробили висновок, що сторонами було досягнуто домовленості щодо суми відшкодування майнової шкоди та долучено до матеріалів справи розрахунок згідно з яким сума матеріальної шкоди становить 73 581 грн 37 коп., і є узгодженою між сторонами у справі, що є підставою відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) для задоволення позову у цій частині. Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суди врахували те, що позивач зазнала фізичних та моральних стражданнях внаслідок злочинних дій відповідача, які призвели до порушення її звичного режиму життя, вік потерпілої особи, глибокий та тривалий стрес, який вона пережила, страждання та переживання, принцип виваженості, розумності та справедливості та визначили, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 350 000 грн, буде достатньою компенсацією позивачу за завдані йому фізичні та душевні страждання.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року скасувати, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року змінити, збільшити розмір стягнутої моральної шкоди до 698 125 грн. ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказує, що судами порушено статтю 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та не враховано, що дії ОСОБА_5 пов'язані із скоєнням тяжкого умисного злочину у результаті яких ОСОБА_4 отримала інвалідність 1 групи.

У лютому 2018 року ОСОБА_5 подала відзив на касаційну скаргу і вказувала на те, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, оскільки вона повністю відбула покарання. Крім того, звертала увагу, що оскарженірішення судів є незаконними, оскільки стягуючи із неї моральну шкоду у розмірі 350 000 грн, суди залишили поза увагою, що вона отримала інвалідність 3 групи та має скрутне матеріальне становище.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно статей 23, 1167 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Судами встановлено, що відповідно до вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року, 18 жовтня 2006 року біля 15 год. 30 хв. обвинувачена ОСОБА_5, перебуваючи на вулиці села Воля Задеревацька Стрийського району Львівської області поблизу свого будинку під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_4, знаючи, що в скляній банці об'ємом 0,5 л. знаходиться рідина, яка містить сульфатну кислоту, навмисно вилила вміст банки в обличчя потерпілій ОСОБА_4, внаслідок чого заподіяла потерпілій хімічний опік 3-го ступеня рогівки та кон'юктиви обох очей, в результаті якого вона повністю втратила зір на обидва ока, у зв'язку з чим дане тілесне ушкодження відноситься до умисних тяжких ушкоджень за ознакою втрати органом його функцій.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Отже, суди встановивши, що ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні злочину, внаслідок якого позивач отримав тілесні ушкодження, беручи до уваги їх характер та обставини отримання, тривалі фізичні та моральні страждання від цього, лікування та наслідки ушкоджень, та зробили правильний висновок про заподіяння позивачу моральної шкоди, і з врахуванням вимог розумності та справедливості обґрунтовано визначили розмір грошової компенсації моральної шкоди у сумі 350 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, статтями 23, 1167 ЦК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

На підставі статей 23, 1167 ЦК України, керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другоїсудової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель