ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/779/18 Справа № 172/315/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Філіппов Є.Є. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2018 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто»

на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2016 року року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, в обґрунтування якого посилався на те, що в мережі Інтернет, на сайті «Лізингова компанія «Ваш Авто» знайшов трактор МТЗ-82.1.26 за ціною 140 000 грн. Позивач зателефонував до продавця, в особі представника компанії Вдовиченко Наталії Валентинівні, офіс якої знаходиться у будинку №24 по вул. Фрунзе м. Дніпропетровськ. Представник компанії надала йому графік погашення вартості трактора, в якому була вказана ціна трактора 140 000 грн., пояснивши йому умови покупки та повідомила, що спочатку необхідно внести перший внесок в сумі 49 000 грн. Узгодження ціни трактора відбулось до підписання договору. Погодившись із такими умовами, позивач здійснив оплату та повернувся до офісу компанії, де працівник надала йому для підписання договір № 001207 з додатками. Представник компанії не роз'яснила йому дійсне значення платежу в сумі 49 000 грн., який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням договору. Позивач вважав, що сплата 49 000 грн. - це часткова оплата вартості транспортного засобу. Представник компанії також пояснила, що трактор повинен бути доставлений на базу за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Курсантська, 26-а, а йому необхідно передзвонити через тиждень. Коли через тиждень позивач дозвонився, йому пояснили, що трактор не завівся та був направлений на завод на утилізацію. Позивач звернувся із заявою до керівництва лізингової компанії з проханням розірвати договір лізингу №001207 від 05.10.2015 року та повернути йому кошти, але у відповіді за №641 від 02.11.2015 року йому було повідомлено, що кошти, які він перерахував на рахунок компанії, поверненню не підлягають, оскільки є адміністративним платежем.

Такі умови позивач вважав несправедливими, оскільки вони порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), є вкрай невигідні та несправедливі для нього, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторони - встановлюють жорсткі обов'язки споживача, а сам договір за своїм змістом суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» (п.3 ч.3 ст.18), Закону України «Про фінансовий лізинг» та іншим законам.

Також позивач посилався на нікчемність спірного договору, як в силу ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач застосував нечесну підприємницьку практику, так і в силу ст. 220 ЦК України, оскільки договір не було посвідчено нотаріально. Крім того, відповідач надає послуги фінансового характеру без отримання відповідної ліцензії згідно з нормами Закону України «Про фінансові послуг та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У зв'язку з наведеним позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №001207, укладений 05.10.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», стягнути з відповідача на його користь 49 000 грн. та судові витрати по справі (а.с. 3-10).

Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів - задоволені.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковича, буд. 42-44) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) 49 000 грн., сплачені за договором фінансового лізингу №001207 від 05.10.2015 року, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» .

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковича, буд. 42-44) на користь ОСОБА_1Д.(ІПН НОМЕР_1) сплачену комісію банку за прийом платежу у сумі 249 грн. та судові витрати по справі в сумі 1 102грн. 40 коп. (а.с. 40-45).

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 05.10.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» укладений договір фінансового лізингу № 001207, відповідно до умов якого відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - трактор МТЗ-82.1.26 у власність та передати його в користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Відповідно пункту 8.2 зазначеного договору, сторони погодили, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 21 397,38 доларів США із урахуванням ПДВ, що у гривневому еквіваленті на дату укладення договору складає 490 000,00 грн.

На виконання умов договору, 05.10.2016.року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» кошти у розмірі 49 000,00 грн., як авансовий платіж.

Згідно з умовами договору «Авансовий платіж» ? це обов'язковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір якого визначено у додатку № 1 договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу.

Крім того, згідно квитанції від 05.10.2015 року ОСОБА_1 сплатив комісію за прийом платежів в розмірі 294,00 грн.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законам України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про фінансовий лізинг», «Про захист прав споживачів».

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів).

Відповідно до п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою, а згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 цього ж закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Судом 1 інстанції не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Сам факт взяття ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» 11.06.2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на облік, не свідчить про отримання відповідачем ліцензії на надання фінансових послуг (а.с. 100).

Частина 1 ст. 227 ЦК України передбачає визнання недійсним правочину юридичної особи, вчиненого нею без відповідного дозволу (ліцензії).

Крім того, згідно приписів ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Частина 1 ст. 229 ЦК України встановлює, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Пунктом 20 цієї ж постанови передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Посилаючись на вищенаведене, суд 1 інстанції дійшов висновку, що в даному випадку мало місце умисне замовчування представником ТОВ відсутності у товариства статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, у зв'язку з чим ввело позивача в оману щодо прав ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш авто» на укладання договору фінансового лізингу.

Крім того, предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Суд 1 інстанції виходжив з того, що відсутні підстави вважати, що предмет лізингу Трактор МТЗ - 82.1.26 є індивідуально визначеною річчю, оскільки в договорі відсутні ознаки, які можуть бути властиві тільки йому, зокрема рік випуску, колір, номер кузова, шасі, та інше, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Тобто, з правового змісту вказаної вище норми випливає висновок про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно встановити наявність однієї з таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності, 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у корстування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

За частиною другою статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно з статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15.

Виходячи з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним, законним та обґрунтованим є висновки суду 1 інстанції, з якими також погоджується суд апеляційної інстанції, про те, що договір є нікчемним, так як він укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, як того вимагає чинне законодавство, а тому відповідно до вимог частини першої статті 220 ЦК України цей договір не створює правових наслідків для сторін цього договору, і як наслідок, на підставі частин першої, п'ятої статті 216 ЦК України з відповідача підлягає стягненню грошова сума, сплачена ОСОБА_1 за нікчемним договором, в розмірі 49 000,00 грн.

Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стягуючи з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 сплачену комісію банку за прийом платежу у сумі 249 грн., суд 1 інстанції вийшов за межі позовних вимог, адже, як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо стягнення цієї суми позивачем заявлено не було, крім того, ця сума не підлягає стягненню у розумінні ч. 1 ст. 216 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми комісії за прийом платежу в розмірі 249 грн. підлягає скасуванню, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися.

В іншій частині ухвалюючи рішення, суд 1 інстанції виходячи із встановлених конкретних обставин справи, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, в достатньо в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення про стягнення грошової суми, сплаченої ОСОБА_1 за нікчемним договором, в розмірі 49 000,00 грн., яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваний договір не містить несправедливих умов, оскільки при підписанні договору у позивача не виникло питань про обсяг своїх прав та обов'язків, з якими він повністю погодився, засвідчив своїм підписом та сплатив відповідний лізинговий платіж, не заслуговують на увагу, оскільки не мають правового значення для вирішення спору, враховуючи, що підписаний сторонами договір в цілому є нікчемним, тому до спірних правовідносин застосовуються наслідки недійсності нікчемного правочину.

Посилання апеляційної скарги на те, що ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не є фінансовою установою, а тому за наявності Довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Нацкомфінпослуг, може надавати послуги з фінансового лізингу, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем не враховано, що діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватися лише фінансовими установами та після отримання відповідної ліцензії.

Доводи апеляційної скарги про те, що нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не вимагається, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) та купівлю-продаж з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині стягнення 49 000 грн., сплачених за договором фінансового лізингу - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в цій частині відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 263-265, 367, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» - задовольнити частково.

Заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 сплаченої комісію банку за прийом платежу у сумі 249 грн. - скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: