Провадження № 2/161/571/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Подзірова А.О., за участю секретаря судових засідань Кубяк О.В., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи Петрунів Т.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи, які не які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
22 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою судді від 23 листопада 2017 року було відкрито провадження у справі та залучено як третіх осіб, які не які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України, Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 березня 2017 року №82-од на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність та позбавлення премії в розмірі 7 282,90 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року вказаний наказ визнаний протиправним та скасованим.

Позивач зазначає, що відповідач досі не повернув йому 7 282,90 грн. премії, яку він втратив унаслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також 640,00 грн. судового збору, який присуджений йому постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, позивач змушений був брати кредит. Вважає вказані кошти у загальному розмірі 8 834,90 грн. матеріальною шкодою, яку просить суд стягнути з відповідача.

Крім того позивач зазначає, що зазнав моральної шкоди у вигляді душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку з тим, що його багатодітну сім`ю позбавили коштів на які вони дуже розраховували, у зв`язку з чим він змушений був брати кредит, за який наразі сплачує проценти. Моральну шкоду позивач оцінює в 50 000,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. У відповіді на відзив на підготовчому засіданні та у своїх поясненнях, позивач зазначив, що моральні збитки, йому були нанесені в тому числі в наслідок неправомірних дій відповідач, щодо накладення на нього дисциплінарне стягнення, оприлюднення цього наказу про накладення дисциплінарного стягнення на зборах осіб офіцерського складу.

Відповідач у письмових запереченнях від 17 січня 2018 року просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що постановою Волинського окружного адміністративного суду у справі №803/494/17 дійсно була встановлена протиправність наказу про притягнення позивача до відповідальності, однак була встановлена правомірність позбавлення позивача премії. Крім того позивача було позбавлено 10% премії внаслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани згідно наказу №33-агд від 14 квітня 2017 року. Вказаний наказ позивач також оскаржив в порядку адміністративного судочинства (справа Волинського окружного адміністративного суду №803/1693/17), однак рішення у ній наразі не прийнято.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у позові з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області, у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на зазначене у письмових поясненнях.

Представник третьої особи Міністерства оборони України у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , військове звання старший лейтенант.

У постанові Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року у справі №803/494/17, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року (а.с.11-13) встановлені наступні обставини.

Як слідує зі змісту цього судового рішення, позивач звертався в суд з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 та скасувати наказ від 28.03.2017 № 82-од, а також повернути йому гарантовані державою кошти у розмірі 7282,90 грн.

У справі встановлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.06.2016 №157 на підставі витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 26.04.2016 №350, припису військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17.06.2016 №48, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 02.06.2016 №510 прийнятого на військову службу за контрактом та призначеного на посаду офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 21.06.2016 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 на всі види забезпечення

Також судом встановлено, що відповідно пунктів 31.5 та 31.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (із змінами), наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача позбавлено премії у повному розмірі за березень 2017 року.

Враховуючи наявні у справі докази суд вважав, що у даному випадку відповідачем належними та допустимими доказами не доведено те, що позивачем було допущено порушення статтей 11, 49, 56 Статуту, статті 4 Дисциплінарного статуту і у його діях наявний склад дисциплінарного проступку, а відтак у ІНФОРМАЦІЯ_2 були відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Одночасно, суд зробив висновок, що не підлягає до задоволення вимога позивача про повернення йому грошових коштів в сумі 7282 грн.

Як встановлено в судовому засіданні, у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом № 82 від 28.03.2017 ОСОБА_1 було позбавлено виплати премії за квітень 2017 в повному об`ємі.

Виплата премій військовослужбовцям регламентується Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра оборони України № 550 від 24.10.2016 (далі - Інструкція №550) та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони № 260 від 11.06.2008 (далі - Інструкція № 260).

Пунктом 5 Інструкції № 550 встановлено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Згідно з пунктами 9,10 Інструкції № 550 розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за: порушення статутних правил несення служби; особисті незадовільні показники командирської, бойової та мобілізаційної підготовки;уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння);порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю військовослужбовців або інших осіб.

Військовослужбовцям зменшується розмір винагороди згідно з наказами командирів (начальників) за той місяць, у якому були допущені ці порушення, або за місяць, у якому ці накази надійшли до військової частини.

Пунктом 31.1 Інструкції № 260 визначено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби.

Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Преміювання здійснюється згідно з Інструкцією про преміювання військовослужбовців, яка розробляється у військових частинах виходячи зі специфіки та особливостей виконання завдань конкретної військової частини і затверджується вищим командуванням. Конкретні показники позбавлення військовослужбовців премії повністю або частково встановлюються в межах випадків, передбачених пунктом 31.5 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 31.6 даної Інструкції передбачено випадки коли командир частини має право позбавляти премії військовослужбовця.

Тобто, виходячи із змісту Інструкцій № 550 та № 260 призначення, позбавлення премії, визначення її розміру є виключною компетенцією командира військової частини, і в кожному конкретному випадку ним вирішується самостійно.

Суд в даному випадку не наділений повноваженнями щодо повернення суми невиплаченої премії, оскільки це виключно право командира військової частини.

Саме з наведених підстав суд зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про повернення премії.

В результаті, вказаним судовим рішення постановлено адміністративний позов задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 березня 2017 року № 82-од "Про результати проведення розслідування по факту грубого порушення громадського порядку старшим лейтенантом ОСОБА_4 ".

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Присуджено на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Слід зазначити, що позивач вказане судове рішення не оскаржував, а воно набрало законної сили.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки під час розгляду адміністративної справи Волинського окружного адміністративного №803/494/17 сторонами у справі були ті самі сторони, що і у розглядуваній справі, суд дійшов висновку, що обставини встановлені у цьому судовому рішенні додатковому доказуванню не підлягають.

На думку суду, премія у розмірі 7 282,90 грн., яку позивач розцінює в межах даного спору як матеріальну шкоду в розумінні ст.22 ЦК України, насправді не є такою, а за своєю правовою природою є частиною грошового забезпечення позивача як військовослужбовця Збройних сил України, яка має іншу правову природу. Публічно-правовий спір щодо правомірності невиплати цієї частини грошового забезпечення вже вирішений судом не на користь позивача. Позивач не скористався своїм правом оскаржити прийняте судом рішення в цій частині, а отже воно набрало законної сили та є обов`язковим для виконання на всій території України.

Отже, відсутні будь-які підстави розцінювати суму невиплаченої премії позивачу у розмірі 7 282,90 грн. як матеріальну шкоду в розумінні статті 22 ЦК України, а отже будь-яких підстав для стягнення цієї суми в порядку визначеному статті 1166 ЦК України.

При вирішення зазначеної позовної вимоги, суд також враховує, той факт, що вказана сума премії, якої був позбавлений позивач за березень 2017 року виплачена відповідачем позивачу в грудні 2017 року.

Стосовно стягнення шкоди у розмірі 640,00 грн. суми невідшкодованого судового збору присудженого постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року у справі №803/1693/17, суд зазначає, що вказана сума також не є шкодою у розумінні статті 22 ЦК України, а є сумою компенсованих позивачу судових витрат за результатом розгляду адміністративної справи. Позивач фактично просить суд повторно стягнути цю суму з відповідача, що є недопустимим.

Отже, у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у загальному розмірі 8 834,90 грн. слід відмовити, оскільки заявлена позивачем сума не є шкодою у розумінні статті 22 ЦК України, а є частиною грошового забезпечення позивача (премією), щодо якої вже вирішений спір стосовно правомірності її невиплати, а інша частина судовим збором, який вже стягнутий на користь позивача судовим рішенням, яке набрало законної сили, і який неможливо стягнути повторно. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що вказана премія була фактично компенсована позивачу в іншому місяці, що він не заперечує.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає, що як підставу для її стягнення позивач вказує дві окремі підстави:

1) душевні переживання, які він зазнав у зв`язку з невиплатою премії, а також те, що вказане спонукало взяти кредит, який він наразі виплачує;

2) душевними стражданнями, які він міг перенести у зв`язку з неправомірним притягненням його до дисциплінарної відповідальності, що встановлено рішенням суду.

Стосовно першої підстави (неправомірними діями щодо позбавлення премії), суд зауважує, що за змістом ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Тобто визначальним для стягнення моральної шкоди є порушення прав позивача внаслідок неправомірності дій іншої особи.

В розгляду випадку суд ще раз зауважує, що правомірність невиплати позивачу премії була встановлена у постанові Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року у справі №803/1693/17, і позивачу було відмовлено в позові про повернення невиплаченої премії. Отже, у даному випадку відсутня основна підстава для стягнення моральної шкоди - неправомірність дій іншої особи, а отже і відсутні підстави для відшкодування цієї шкоди. Крім того, як з`ясовано під час судового розгляду та самим позивачем не заперечується, кредитний договір у банку він оформив 24 березня 2017 року, а до дисциплінарної відповідальності був притягнутий лише 28 березня 2017 року. Тобто взяття кредиту ніяким чином не пов`язано з позбавленням премії, яке відбулося у квітні 2017 року. Отже позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з підстав неправомірного, на думку позивача, позбавлення його премії, є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Стосовно іншої підстави для стягнення моральної шкоди, а саме душевними стражданнями, які позивач міг перенести у зв`язку з неправомірним притягненням його до дисциплінарної відповідальності, що встановлено рішенням суду, суд зазначає наступне.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що внаслідок неправомірного притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що встановлено постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01 червня 2017 року у справі №803/494/17, він міг зазнати душевних страждань, що полягає, зокрема, у принижені його честі та гідності як офіцера Збройних Сил України у тому числі під час доведення оспореного наказу на зборах осіб офіцерського складу Володимир-Волинського ОРВК. Оскільки неправомірність таких дій підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд доходить висновку, що позивач має право на компенсацію понесеної моральної шкоди.

Визначаючи розмір належної до компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи факт виплати в грудні 2017 року позивачу відповідачем утриманої премії за березень 2017 року, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач їх тривалості, ступінь зниження ділової репутації під час доведення оспорюваного наказу на зборах осіб офіцерського складу Володимир-Волинського ОРВК, час та зусилля, що були необхідні для відновлення попереднього стану, суд визначає розмір відшкодування моральної в сумі 1 500 грн.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, щодо необхідності стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди на користь позивача 1 500,00 грн. Заявлена до стягнення сума моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. є явно завищеною та неспіврозмірна з душевними переживаннями та стражданнями які міг понести позивач.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку з безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 265, 268 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 23, 1166 ЦК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1 500,00 гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 30 березня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області А.О. Подзіров