Провадження № 22ц-824/1534/18 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

29 листопада 2018 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен» до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року представник КП «Київський метрополітен» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором на відшкодування витрат балансоутримувача № В-20-10 від 16 липня 2010 року у розмірі 19 859, 29 грн., 236, 62 грн. пені, 164, 86 грн. трьох відсотків річних, а всього - 22 420, 77 грн.

Мотивував позов тим, що між КП «Київський метрополітен» та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір № В-20-10 від 16.07.2010 на відшкодування витрат балансоутримувача та обслуговування орендованого майна, за умовами якого КП «Київський метрополітен» зобов'язався утримувати об'єкти оренди, а ОСОБА_3 зобов'язався сплачувати за надані послуги по утриманню орендованого майна. Вказує, що відповідач за період з квітня по грудень 2015 року не сплатив коштів за надані послуги по вказаному договору, то за ним рахується заборгованість у розмірі 22 420, 77 грн., які він просить суд стягнути на його користь.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник КП «Київський метрополітен» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним залишити її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, крім того позивач уже звертався до суду із таким позовом за захистом своїх прав, через що підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (як балансоутримувачем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (як орендарем) було укладено договір № В-20-10 від 16.07.2010 на відшкодування витрат балансоутримувача та обслуговування орендованого майна (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору балансоутримувач забезпечує утримання об'єктів оренди відповідно до переліку, який є невід'ємною частиною договору (додаток №1) за цінами, визначеними в загальному розрахунку щомісячних витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, а орендар відшкодовує балансоутримувачу зазначені витрати.

Згідно з п. 2.1. договору, облік та розрахунки здійснюються у безготівковій формі поквартально.

Відповідно до п. 2.2. договору, орендар здійснює платіж по відшкодуванню витрат з утримання об'єкта оренди щоквартально не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітнім кварталом на підставі виданих балансоутримувачем розрахунків.

Згідно з п. 2.4. договору, останній розрахунок витрат балансоутримувача з утримання об'єктів оренди проводиться станом на 31 грудня та складається акт звіряння розрахунків.

У випадку неповного відшкодування балансоутримувачу витрат з утримання та обслуговування об'єкта оренди, орендар зобов'язується сплатити суду недоплати протягом 5-ти банківських днів після підписання акту звіряння рахунків. Якщо виникла переплата, то така сума зараховується в наступні платежі або повертається орендарю за його письмовою вимогою.

Відповідно до п. 6.1. договору, цей договір укладено строком на календарний рік і діє до 31 грудня 2010 включно.

Згідно з п. 6.4. договору, у разі відсутності заяви однієї сторони із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбаченні цим договором.

Відповідно до п. 5.2. договору, за несвоєчасно перераховані платежі орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки, але не більше розміру встановленого законодавством України.

Так, в позовній заяві Комунальне підприємство "Київський метрополітен" зазначило, що внаслідок того, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за період з квітня по грудень 2015 року не сплачувались платежі за договором, за даними бухгалтерського обліку КП «Київський метрополітен» у відповідача виникла заборгованість в сумі 19 859,29 грн - основного боргу. При цьому з урахуванням наявності заборгованості на підставі п. 5.2. договору позивачем було нараховано суму пені в розмірі 2 396,62 грн, та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - 164,86 грн 3% річних.

З матеріалів справи також вбачається, що КП «Київський метрополітен» зверталося до Господарського суду міста Києва із таким позовом до ФОП ОСОБА_3, за результатами розгляду якого постановою Київського апеляційного господарського суду від 22 березня 2017 року, залишеного без змін постановою Вищого господарського суду України від 05 липня 2017 року, у задоволенні позову КП «Київський метрополітен» було відмовлено (а.с.23-29).

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що позивач посилався на ті ж правовідносини і обставини, які склалися між сторонами, та судами встановлено відсутність боргу відповідача перед КП «Київський метрополітен» у період з квітня по грудень 2015 року та безпідставність нарахування спірних сум.

Крім того, судами встановлено відсутність належних доказів про те, що позивачем надавалися послуги, передбачені договором, які відповідач мав оплатити. Таких доказів позивачем не надано і у даній справі.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема не довів, що позивачем у зазначений період надавалися відповідачеві будь-які послуги, які ОСОБА_3 мав оплатити, а також не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача, що також підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили з аналогічних правовідносин, в результаті чого місцевий суд ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Будь-яких вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київський метрополітен» залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: